151 
det 17de aarhundrede paastod saaledes Gervaise, at den blotte be¬ 
røring med giften, saavelsom duften af den, virkede dødeligt, og hos 
Camel (1704) er faren steget i den grad, at træernes uddunstninger 
dræber alt levende i en betydelig omkreds, ja at fugle, der sætter sig 
paa dem, dør, dersom de ikke straks efter spiser frugterne af et andet 
giftigt træ, strychnos nux vomica , i hvilket tilfælde de faar beholde 
livet, men rigtignok mister alle sine fjer. Allerede tidligere havde 
Ar gen sol a berettet om et træ, i hvis nærhed enhver sov ind og 
døde, dersom han nærmede sig fra vestsiden, mens de, der kom 
østenfra, netop ved søvnens hjælp fik beholde livet. Samtidig for tål¬ 
tes det ogsaa, at dødsdømte forbrydere hvert aar blev sendt hen til 
disse træer forat hente saft, der benyttedes til forgiftning af vaaben. 
Kun med tilbunden mund og idet de gik med vinden kunde de und- 
gaa livsfaren; kom de lykkelig tilbage med giften, saa blev de benaa- 
dede, men de fleste faldt, efter hvad der berettedes, som ofre for de 
giftige dunster, der udgik fra træet. Eumpf meddelte, at gifttræet for- 
uden paa Celebes ogsaa forekom paa Sumatra, Borneo og Java. De aller 
eventyrligste beretninger skrev sig imidlertid fra den hollandske saar- 
læge F ør sch. Hans brev angaaende gifttræet paa Java udkom i 
1781 og blev lidt efter lidt oversat i næsten alle europæiske sprog, 
samtidig som dets indhold gik over i alle naturhistoriske og geogra¬ 
fiske haandbøger. I ganske modsat retning udtalte rigtignok det 
botaniske selskabs udsendinger, von Bhyn og Palm, sig i 1789, idet 
de ikke alene betegnede alle Førsch’s fortællinger som løgn og digt, 
men rent ud negtede tilværelsen af et saadant gifttræ paa Java. 
Næsten paa samme maade udtalte flere senere forskere sig, mens 
derimod Deschamp, som opholdt sig flere aar paa Java, forsikrer, 
at gifttræet eller upas-træet ikke var sjeldent i distriktet Palembang, 
men at det rigtignok ikke var farligere at nærme sig til det end til 
en hvilkensomhelst anden giftplante. 
De nyere undersøgelser af Leschenault, Horsfield, Blume 
og flere har nu fuldstændig bekræftet de gamle beretninger i de fleste 
enkeltheder, men tillige vist, at det er forvekslinger og sammenblan¬ 
dinger af høist forskjellige ting, der har givet beretningerne deres 
fabelagtige præg. To forskjellige ting, som rigtignok forekom i det 
samme land, men ellers ikke har noget med hin anden at gjøre — et 
vulkansk fænomen og en giftplante — blev smeltet sammen; deri 
ligger forklaringen paa en hel del af fablerne. Java er meget rig 
