152 
paa vulkaner, varme kilder, svovlkilder o. L, og der findes ogsaa 
steder, hvor der strømmer kulsyre ud af jorden paa lignende maade 
som i den berygtede helvedesgrotte ved Neapel. Dersom ikke de for- 
sænkninger, hvor denne kulsyre afleirer sig, blæses ren af en frisk 
vind, og nogen lægger sig til ro der, saa kan han let blive kvalt af 
kulsyren. Han er udsat for samme fare som den, der gaar ind i en 
kjælder med store mængder gjærende vædske. 
I nær forbindelse med de giftige træer staar den dræbende pile- 
gift, som de indfødte paa Sundaøerne med stor duelighed forstaar at 
tilberede. En hovedbestanddel af den javanske pilegift, af hvilken 
den bedste sort kaldes upas radja (= fyrstegift) udvindes af rod- 
barken af den der voksende upasbusk (strychnos tieute ), en klatreplante 
af apocyneernes familie. Planten har en 25—30 meter lang, armtyk, 
grenløs stamme, der klatrer op ad urskovens træer, og som bærer 
store, skinnende grønne blade, i hvis aksler der sky der frem rige 
blomsterkvaste med hvidagtige blomster. Planten selv er ufarlig, og der 
er ingen fare ved at komme i berøring med dens saft. I samme egn 
findes et andet træ, hvis høie slanke stamme, glat og ugrenet rager 
op til 20 å 25 meters høide og bærer en smuk, regelmæssig krone. 
Det er antiartræet ( antiaris toxicaria ), hvis udseende ikke paa nogen 
maade gir tilkjende, at det er ophavet til en anden berygtet pilegift, 
upas antiar eller pohon upas. Den melkesaft, som ved den mindste 
beskadigelse flyder ud af dens bark, frembringer store blemmer paa 
huden og smertelige bylder, og naar saften kommer i blodet er døden 
den uundgaaelige følge. 
Som regel tilberedes pilegiften ved sammenkogning af forskjellige 
plantestoffer, og tilberedelsesmaaden er en hemmelighed, som kun faa 
kjender. En reisende fra den senere tid havde paa Malakka anled¬ 
ning til at overvære tilberedningen og beskriver denne proces paa føl¬ 
gende maade. Tre pæle slaaes ned i jorden, og paa dem stilles 
en jerngryde, der fyldes halvt med vand. Efterat der er gjort op 
ild under gryden haves der finskrabet bark af akar-ipo (strychnos tieute), 
saft af antiartræet og noget sabalei op i våndet. Efter et minuts for- 
løb udpresses barken kraftigt og bortkastes. Ekstrakten koges i fire 
minutter og heldes forsigtig op i et andet kar, idet den siles gjennem 
en bundt fine bambustrævler forat tilbageholde barkerester og lignende. 
Panden renses og skures omhyggeligt med sand, og den silede ekstrakt 
heldes atter tilbage i den og tilsættes med en skefuld antiaris-saft. 
