1 164 
Merkelig er den store orienteringsevne bladklipperne viser sig i 
besiddelse af, og som sætter dem istand til at finde den korteste og 
bekvemmeste vei fra ptyndringsstedet til tuen, selv om disses afstand 
fra hinanden er 100 meter eller mere, og selv om deres vei krydses 
af bække, skrænter og andre forhindringer. Lodrette og endog ud- 
overhængende skrænter klatrer de uden vanskelighed op og ned ad, 
og det uden i ringeste maade at minske sin fart og belastet med en 
meget betydelig byrde. 
Overalt, hvor ikke en glat bladstilk eller gren eller en anden 
jevn flade byder en bekvem naturlig vei, graver myrerne sig hulveie 
igjennem terrænet og glatter disse omhyggeligt. Dette er naturligt 
nok, naar man ser hen til, at de færdes paa veiene med store byrder, 
der ofte rager høit tilveirs, og som paa ubanet terræn, gjennem en 
græsmark f. eks., vilde hindre deres fremkomst i overordentlig grad. 
Da lønner det sig bedre for dem at bygge veie og vedligeholde disse. 
Hvor terrænforholdene er gunstige, bygges veiene som aabne hulgange 
af nogle centimeters dybde og høide. Hvor dette af en eller anden 
grund ikke er hensigtsmæssigt overhvælves hulveien med et jorddække 
og forvandles til en fuldstændig tunnel, der ifølge Møller er bygget 
med stor kunst ved sammenføining af fugtige jordklumper, idet græs- 
straa eller kvister, der tilfældigvis ligger tvers over hulveien, benyttes 
som støttepunkter. 
Betragter man en flok bladklippere, der vandrer langs en af de 
aabne hulveie, saa vil man, foruden den flok, der belæsset med blad¬ 
stykker vandrer hjemover til tuen, og de andre, der vender tilbage 
til plyndringsstedet, bemerke enkelte, der tilsyneladende uden maal 
vimser frem og tilbage langs et veistykke. Disses opgave er det at 
føre opsyn med veienes vedligeholdelse. 
Forstyrrer man en vei ved at rive ned en af siderne af den, saa 
der opstaar en hindring, saa lader de frem- og tilbagegaaende myrer 
sig ikke opholde af denne. De søger og linder snart, uden at lægge 
sin byrde fra sig, den bekvemmeste overgang over den nedfaldne jord 
og gjør intetsomhelst tegn til at ville reparere veien. Det gjør der- 
imod de vagthavende „veiingeniører“. De undersøger først stedet om¬ 
hyggeligt og henter saa den nødvendige folkehjælp til reparations- 
arbeidet. I denne henseende viser myrerne sig altsaa kloge nok; 
arbeidsdelingen er gjennemført i meget vid udstrækning. Derimod 
fandt Møller aldeles ingen grund til at beundre den maade, hvorpaa 
