167 
fandt den at være 40 miligram; dyret, som bar den, veiede derimod kun 
4.5—5 milligram, og bar altsaa en byrde, der veiede 9 gange saa 
meget som den selv. Der er ikke mange mennesker, som gjør den 
det efter. I andre tilfælde var forholdet mellem dyrets vegt og byr- 
dens vegt som 1 : 2.13 eller som 1 : 3, men forholdet 1 : 9 dog ingen¬ 
lunde enestaaende. Det forekom tvertimod forholdsvis hyppigt ved de 
foretagne veininger, og giver et bevis paa den mageløse kraft disse 
dyr kan udvikle, særlig naar man tager i betragtning, at byrden trans¬ 
porteres en veilængde, der er meget betydelig i forhold til dyrenes 
størrelse, og det nden ophold og med stor hnrtighed. 
En jevnførelse med vore menneskelige forholde vil illustrere denne 
kraftudfoldelse. 
Hos atta discigerci blir arbeiderne aldrig mere end 6.5 mm. lange. 
Den veilængde de tilbagelægger fra plyndringsstedet til tuen andrager 
meget ofte til 30 meter og mere. Antager vi det nævnte tal, saa 
blir veilængden 4 615 gange saa stor som dyrets længde. Hegner vi 
det om efter. menneskelige forhold, idet vi sætter vor længde til 2 
meter, saa svarer 30 meter for myren til 2 X 4615 = 9 230 meter 
eller over 9 kilometer for os. Det er unegtelig respektabelt, især 
naar man ser hen til hastigheden. Denne andrager i et maalt tilfælde 
til 26 meter i løbet af 70 minutter, d. v. s. 1 meter i ca. 2.7 minut¬ 
ter. Da nu dyrets størrelse forholder sig til vor som 6.5 : 2 000, saa 
svarer 1 meter for myren til 307 meter for os mennesker, og myrens 
hastighed med byrden vilde altsaa svare til, at et menneske tilbage- 
lagde næsten 8 kilometer (nøiagtig 7 982 meter) i 70 minuter — be- 
læsset med en byrde, der er mellem 2 og 9 gange saa stor som 
legemsvegten, det vil for et menneske paa 70 kilo sige en last paa 
140—360 kilo. Og som allerede anført: veien gaar ikke altid paa 
jevn flade. Den løber tvertimod opad og nedad træstammer og skræn- 
ter, som selv det behændigste menneske ikke vilde kunne tilbagelægge. 
Man maa unegtelig faa respekt for myrernes legemlige organisa- 
tion ved denne slags kraftproduktioner. 
Lad os nu følge en bladklippermyre veien langs indtil den kom¬ 
mer til tuen, og se, hvad vi der finder. 
Tuerne er hos alle arter af slegten atta meget simpelt byggede 
og anlægges fortrinsvis i naturlige hulninger, f. eks. under stene og i 
hule træstammer, eller — hos nogle arter — i hulrum i muldjorden 
eller den underliggende lere, hvilke myr erne selv graver ud. Tildels 
