168 
bygges tuernes dække dog helt eller delvis op af de afskaarne blad¬ 
stykker, idet plantestængler, grene, græsstraa og lignende benyttes til 
støtte for det. 
I alle tilfælde udgjøres tnen af et aabent hulrum, der paa den 
ene eller anden maade er dækket, eller af en række af saadanne 
kammere, der ved tunneller staar i forbindelse med hinanden. Kam- 
merne er aldrig synderlig høie, men strækker sig ofte over en stor 
flade. En anden fælles egenskab for alle tuer er den, at der i deres 
indre findes en løs, blød, graaagtig masse af uregelmæssig form, op- 
fyldt af større og mindre porer, saa den nærmest min der om en 
grov badesvamp. Denne svampagtige masse retter sig med hen¬ 
syn til størrelse og form efter det hulrum, hvori den findes, men er 
aldrig større end at der overalt blir et aabent rum af en fingers 
bredde mellem den og væggen. I porerne findes, foruden en mængde 
voksne myrer, talrige eg, larver og pupper, hvorfor den hele masse af 
kolonisterne kaldes „myreyngel“. , Dette navn er dog misvisende, idet 
„svampen“ efter Møllers undersøgelser er en af myr erne anlagt 
kunstig sop-plantning eller sop-have. 
Hver sophave bestaar af en uendelighed af smaa klumper paa 
høist 7a mm. i gjennemsnit. Disse klumper er gjennemvævede og 
holdes sammen af et tæt væv af fine soptraade og danner nærings- 
bunden for disse. Overalt paa klumperne vokser soptraadene frem til 
overfladen og sammenfiltrer sig der til smaa hvide klumper, som er 
sammensatte af en mængde kugleformig opsvulmede traadender. Disse 
klumper kalder Møller „kaalrabi“. De udgjør disse myrearters 
eneste føde. Eorat frembringe dem er det myrerne plyndrer træ- 
erne i vid omkreds omkring tuen, møisommeligen slæber bladstykkerne 
hjem og ved deres hjælp anlægger sine kunstfærdige haver. 
Naar bladstykkerne er slæbte hjem til tuen, bliver de klippede op 
i stykker. Først skjæres, stykket i to, derefter deles hver halvdel 
paany, og saaledes vedbliver arbeidet, indtil stykkerne er tilstrækkelig 
smaa, ikke større end myrens eget hoved. Dette stykke gribes saa 
mellem^ forbenene og holdes i lodret stilling ind mellem kjæverne. 
Ved hjælp af disse hakkes nu stykket op, idet det stadig dreies rundt, 
indtil omtrent alle de celler, hvoraf' det er sammensat, er knust og 
beskadigede. Derpaa knades det sammen mellem forbenene, og tilslut 
tygges det atter, saa det forvandles til en rundagtig klump, hvor 
