172 
Ved pukkelmyrernes (cyphomyrmex) sophaver er der heller intet 
særligt at bemerke. Som næringsbund benytter de lignende stoffer, 
som de, haarmyrerne anvender; men den sopart, som begge de under- 
søgte arter dyrker, er forskjellig saavel fra bladklippernes som fra 
haarmyrernes. Ogsaa hos pukkelmyrerne forstaar den ene art langt 
bedre end den anden at frembringe kaalrabihoveder; ogsaa her er 
altsaa forskjel i arternes intelligents eller i graden af udvikling, hvor¬ 
til de er naaet. 
En merkelighed er det ogsaa, hvor kræsen disse forskjellige 
myreslegter er med hensyn til sin føde. Den sop, der dyrkes af 
bladldippei-ne, er det ikke muligt at faa haarmyrer eller pukkelmyrer 
at fortære og omvendt. Hver slegt spiser, selv efter lang tids udsult- 
ning, ikke nogen anden sopart end den, som den selv dyrker, men 
har rigtignok intet imod at spise denne, selv om den ikke er opvokset 
i nogen myrehave, men paa kunstig næringsbund i laboratoriet. 
Hvad nu endelig soppene selv og deres natur angaar, saa er vistnok 
samtlige myresop ufuldkomne stadier af en almindelig paddehat; d. v. s. 
under visse særegne omstændigheder kan de soptraade, der gjennem- 
væver myrernes haver, samle sig og. vokse op til store paddehatte,, 
som henhører til skivesoppenes gruppe. Dette er sikkert paavist af 
Møller for den sop, der dyrkes af bladklipperne og er sandsynligt for 
de øvriges vedkommende. Dr. J. Brunchorst. 
Øversigt over de nyere studier over immunitet. 
Alle ved, at naar et menneske har havt en smitsom sygdom, 1 
hænder det meget sjelden, at han faar den samme sygdom en gang I 
til. Et af de ivrigst bearbeidede felter af den moderne medicin er nu ; 
det, at finde midler til at gjøre menneskene immune mod eller uimod- 
tagelige for de smitsomme sygdomme, og forsøgene hermed gjøres og 
maa gjøres væsentligst med dyr, skjønt man ogsaa i den seneste tid 
er begyndt med mennesker, som det vil kunne huskes om den ameri¬ 
kanske reporter, der lod sig vakcinere mod kolera. 
