177 
Ved mine undersøgelser af Dovres myrer i aaret 1889 stødte jeg 
flere steder paa subfossile furetrær over den nuværende furegrænse, 
og et par af disse iagttagelser, skal jeg meddele her. 
Fokstuen ligger i en høide af 3 100 fod og over den nuværende 
trægrænse. Furetrær findes først et godt stykke nedover veien til 
Domaas og paa den anden kant ikke før østenfor Hjerkin. Men i 
fordums tider har det været auderledes. I de vidtstrakte Fokstue- 
mjTer støder man ofte paa rødder og stammer af fure, ofte lige i 
overfladen; de stammer, jeg her saa, var imidlertid ikke meget store. 
Men i en liden myr tæt nord for Fokstuen, lige ved veien, er der saa 
fuldt af furerødder og udvæltede stammer, at det ofte var umuligt at 
føre torvboret ned. De ligger tildels lige i dagen, saa de kan sees 
af enhver forbifarende. Disse stammer har ikke den koniske, hurtigt 
, toppende og grenede form, som furen almindeligvis har, naar den 
vokser tilfjelds og enligt, men de er lange og smekre, som om der 
havde været tæt skog. En af stubberne maalte 1.20 m. i omfang, 
1 fod over roden, men der var ogsaa dem, som var endnu tykkere, 
men som jeg ikke kunde faa maalt, da det var umuligt at naa ud til 
dem. Nede i myren fandtes ogsaa fuldt udviklede kongler. 
Ved store Saattelsjø, øst for Kongsvold, lidt søndenfor Orkla fin¬ 
des der udvæltede furetrær i dyndet ved bredderne; enkelte med 
rødder, andre knækkede, mens ogsaa en del rødder staar igjen ved 
strandbredden. Ifølge den geografiske opmaalings nyeste karter skal 
stedet ligge omtrent 3 750 fod (1 180 m.) over havet, altsaa flere 
hundrede, næsten 1 000 fod over den nuværende trægrænse. Ogsaa 
disse furetrær havde lange og slanke stammer, saaledes at disse to 
fund lader formode, at der over den største del af Dovres høislette 
har vokset tæt, sammenhængende fureskog og kun de opragende fjeld- 
topper har været skogbare. Hvor læuge disse trær har ligget begra¬ 
vet i det grunde mudder, er det ikke muligt at udtale sig om. Veden 
var fast og vel vedligeholdt, saaledes at bønderne, ialfald paa det 
sidste sted, trækker stammerne op og benytter dem til brændsel ved 
sæterbruget. Der findes nemlig nu ikke engang birkeskog ved Saat- 
telsjøen eller i den nærmeste omegn, hvad ældre folk imidlertid kan 
fortælle har været tilfælde før. Veden er ogsaa meget bedre vedlige¬ 
holdt end de trærester, man finder i torvmyren og er altsaa rimelig¬ 
vis af en betydelig yngre datum. 
Alle disse samstemmende iagttagelser vidner altsaa om, at træ- 
