178 
grænsen i det søndenfjeldske Norge har sunket i det mindste 800 fod 
og det i en tid, som ikke kan være særdeles fjerntliggende. 
Hvad kan nu grunden være? 
Man har opstillet tre forklaringsgrunde, der hver for sig indehol- 
der en del af sandheden, tilsammen maaske den hele. 
Det mest nærliggende er at tænke paa menneskenes ødelæggelser 
og her ligger nok en væseutlig aarsag. Det er bekjendt nok, at naar 
skogen borthugges paa høitliggende, veirhaarde steder, vil de unge 
spirer intet ly finde, de bliver forkrøblede og sætter vanskeligt spire- 
dygtigt frø; tilslut vil derfor skogen ganske forsvinde. Beitning bi¬ 
drager ogsaa kraftigt til de unge spirers ødelæggelse. Et af de mest 
slaaende eksempler paa skogødelæggelse ved menneskehaand har man 
ved Røraas. Her var der oprindelig den tætteste skog, saa man 
maatte blinke træerne forat finde veien tilbage (Schiibeler anf. st.). Nu 
findes der i en vid omkreds ikke et eneste furetræ. Røraas ligger 
2000 fod over havet, altsaa henved 1 000 fod under den naturlige 
furegrænse paa disse kanter. Forholdene her har imidlertid været 
ganske særegne, idet kobberværket har krævet en umaadelig masse 
brændsel, som før toges af skogen. Man kan saaledes ikke sammen¬ 
ligne forholdene her med forholdene paa Dovres høislette, hvor ved kun 
er anvendt til sæterbruget, heller ikke kan det fureløse terræng i ud- 
strækning paa langt nær sammenlignes. Det er ikke rimeligt, at sko¬ 
gen paa Dovre skulde have været udsat for saa sterk og saa lang¬ 
varig ødelæggelse for menneskehaand, at den skulde være ganske 
forsvunden. 
En anden forklaringsgrund har man søgt i landets stigning efter 
istiden. Man finder i det østlige Norges løse lag merker efter en 
havstand 600 fod over den nuværende. 
Imidlertid skriver de fundne træstammer sig ikke fra den tid, da 
landets hævning begyndte, men fra en langt senere. At sige fra hvilken 
tid de skriver sig er, som ovenfor bemerket neppe muligt, men et 
lidet holdepunkt kan vi dog maaske faa ved at tage vor tilflugt til de 
oplysninger, vi kan erholde ved studiet af torvmyrene. Disse indehol- 
der nemlig vekslende lag af ren torv, uden trærester og lag, som er 
fulde af træstubber. (Udførligere om dette se Blytts af handling i 
dette tidsskrift 1890.) 
Stubbelagene maa ansees som tegn paa, at et tørrere klima har 
været fremherskende, og under et saadant vil trægrænsen gaa høiere 
