181 
folkene, at der var flere store hvaler oppe om styrbord. Jeg tog 
kikkerten og saa tilsyneladende flere rygfinner, som bevægede sig 
forbi hinanden; men da de kom nærmere, saa vi, at det var et eneste 
stort dyr med fire finner paa ryggen. Da det kom omtrent 300 alen 
fra fartøiet, stansede det, løftede hovedet en seks eller syv fod over 
våndet, blev liggende og bevæge dette frem og tilbage, ligesom det 
saa sig omkring eller veirede efter noget, og samtidig bevægede det 
resten af legemet i bugter horisontalt. Dolkene raabte: „Det er en 
sjøorm! Det er en sjøorm! Den kan gjerne komme ombord.“ Og 
den løftede virkelig hovedet høit nok til at have kunnet naa over 
rækken paa mit med jernbaneskinner dybt lastede skib. Styrmanden 
foreslog at lade en kanon for at skræmme den væk. Da vi havde 
seet paa den en lang stund, dels med blotte øine dels gjennem kik¬ 
kerten, gik jeg ned efter mit gevær; men idet jeg kom op med dette, 
strøg den afsted i samme retning som haierne, altid i vandskorpen. 
Yi havde i flere dage havt klart, smukt veir og næsten stille. Havet 
var meget gjennemsigtigt, klart og roligt som et speil. Alle mand 
var oppe og arbeidede, og jeg gik og spadserede paa halvdækket 
under solseilet, da der først blev varskuet, at man saa noget. 
Jeg antager, at dyret var 130 til 160 fod langt, styrmændene 
mente over 200 fod, og omtrent 6 fod i diameter paa midten. Det 
var af skabning mest lig en aal, men med tyndere hals og bredere 
paa midten. Af farve var den hvid under bugen, ellers mørkegrøn 
som en aal, men med brungule flekker paa det grønne, større flekker 
paa legemet og mindre paa hals og hoved. Flekkerne var formodent¬ 
lig skyld i, at vi ikke kunde skille øinene. Store kan disse ikke have 
været. Vi saa hellerikke noget gab eller nogen bryst- eller bugfinner, 
kun fire butte finner paa ryggen. 
Da den kom hen til os, og mens den var ved siden, var en stor 
del af ryggen og finnerne stadig ude af våndet. Halen kunde vi ikke 
se, da denne var under vandskorpen; men jeg tror sikkert, naar jeg 
skal slutte efter bevægelserne, at denne har været som paa en aal. 
Da den gik bort, bevægede den legemet i perpendikulære bugter. 
Vi saa den da ovenfra og bagfra, og den forekom os da flad som en 
flyndre, men meget mere langagtig. 
Nogle dage efter kom vi til Galveston, hvor min andenstyrmand 
gjorde en tegning af dyret, og denne og historien kom da ind i 
„Illustrated London News" og derfra, tror jeg, i „Morgenbladet". 
