182 
Anden styrmanden og Ole Thorbjørnsen er senere bleven borte paa 
søen; men endnu lever her i Kragerø matros Jens Andersen og stuert 
John Hansen og paa Oterøtangen styrmanden, Knud Olsen, som alle 
kan bevidne rigtigheden af det her fortalte. Jeg førte dengang bark 
„St. 01af u af Kragerø. Jeg har nu faret tilsøs vinter og sommer i 
nogle og treti aar og seet mange slags hvaler og fiske, djævlefiske 
paa kysten af Afrika, store solfiske og sverdfiske, men ingen flere 
som den her beskrevne. 
Med megen agtelse 
A. Hassel, jun. w 
Dette skibskaptein Hassels nu 8 aar gamle brev, hr. redaktør, 
leverte jeg ham paa hans begjæring senere tilbage. Jeg vilde den¬ 
gang ikke byde „Naturen u det, da jeg vel kjendte den overlegenhed, 
hvormed alle beretninger om „sjøormen u mødtes, og som ogsaa — 
med Deres tilladelse være det sagt — Deres anmeldelse af dr. Oude- 
mans’ bog ikke har tabt hvert spor af. Men da nu denne anmeldelse 
var kommen, viste jeg kaptein Hassel det hefte af „ Naturen u , hvori 
den staar. Hans første uvilkaarlige udbrud, da han saa tegningen, 
før jeg havde sagt et ord om, hvad den forestillede, var: „Der er 
det dyr, vi saa! u Bagefter havde han udsættelser at gjøre. Han 
havde ingen luffer seet, men derimod fire store rygfinner, mente han. 
Matros Jens Andersen bekræfter i et og alt Hassels beretning. Han 
lægger til, at det første, som han oppe fra riggen saa over våndet af 
uhyret, og som han syntes lignede en halvtønde sat paa ende, var 
den forreste rygfinne, som havde denne form og var betydelig større 
end de to følgende, mens den bagerste atter var meget stor, og især 
meget lang, og bøiet bagover. 
Nu vil jeg vist nødig gjøre mig skyldig i løse gjætninger; men 
jeg maa dog faa lov til at sige, at ligesom det norske skibsmandskab 
ikke saa noget af halen, som var under vandskorpen, kan dyret 
meget vel have havt luffer, som ikke kunde sees fra „St. 01af*h 
Naar det fremdeles heder i Hassels beretning, at der saaes rygfinner 
over våndet, som tilsyneladende bevægede sig forbi hinanden, men 
siden viste sig at tilhøre samme dyr, er ialfald den mulighed ikke 
udelukket, at her ved „rygfinner l< kan være ment det samme som i 
andre beretninger om det store sødyr kaldes „manke u . 
Baade Knut Olsen og John Hansen er desværre fortiden paa 
søen, saa dem har jeg ikke kunnet faa udspørge endnu. 
