216 
beruselse, har sin grund i, at alkohol lammer, eller som det oftere 
kaldes, bedøver hjernen, det er ogsaa alle enige om. 
Det første stadium derimod, det som fremkaldes af ganske smaa 
alkoholmængder, kan nok være gjenstand for dissens. Den alminde- 
lige anskuelse er, at smaa alkoholmængder virker oplivende, incite¬ 
rende paa hjernen, bringer den til at fungere med forøget energi, og 
derved fremkalder munterhed og livlighed. Jeg vil prøve at vise, at 
dette ikke er saa, -at vi allerede her staar overfor en lammelse eller 
bedøvelse af visse hjernegebeter. 
Dor at kunne gjøre dette, maa jeg atter bede Dem følge mig paa 
en liden udflugt ind paa nervefysiologiens enemerker. Vi ska] stanse 
et øieblik ved betragtningen af den menneskelige hjerne. Den nyere 
forskning har bragt indgaaende kjendskab til dens bygning, og lader 
os tillige ane lidt af dens arbeidsmaade, dens forretningsorden. Hjer¬ 
nen kan sammenlignes med et stort kontor, et kjæmpemæssigt cen- 
tralbureau, hvori er ansat en uendelig mængde arbeidere, som alle har 
sin bestemte dont at varetage, og som kan korrespondere med hin- 
anden ved hjælp af forbindende traade. Arbeiderne kalder vi nerve¬ 
celler og de forbindende traade nervefibre. Gjør vi et snit gjennem 
en hjerne, da vil vi se, at visse partier af den er graa, andre hvide. 
Det graa, der ligger som en kappe rundt omkring langs overfladen og 
hist og her i det indre danner øer, bestaar af nerveceller, mens alt 
det hvide er nervetraade. 
De nerveceller, som har samme specialitet, samles gjerne til af- 
grænsede hobe, som kaldes centra, og man kan nu med nogenlunde 
sikkerhed paavise, hvor flere af disse har sin beliggenhed. Et af de 
centra, som vi har grund til at betragte med størst respekt, er centret 
for talen. Det ligger paa venstre side af hjernen. Hos kjev- 
hændte mennesker synes det' at kunne ligge paa høire side. Kjev- 
hændthed er altsaa ikke simpelt hen en uvane, som man kan vænne 
børn af med ved at skjænde paa dem; den maa antages at have sin 
dybere grund i en afvigende hjernebygning. 
Alle disse centra og alle disse nerveceller er ikke af samme vig- 
tighed. Der hersker en bestemt rangforordning. Talecentret f. eks. 
kan opløses i flere; et centrum sørger for tungens bevægelse, et 
andet af langt høiere orden bestemmer, paa hvilken maade tungen 
skal bevæges for at bestemte bogstaver og ord skal kunne dannes. 
Smaa børn kan godt bevæge sin tunge og frembringe de kraftigste 
