231 
trangen til at faa betegnelser for store mængder. Franske missionærer 
traf saaledes paa et sydamerikansk folk, hvis talbestemmelser ikke gik 
videre end til 2. Da missionærerne skulde oversætte de ti bud i indi¬ 
anernes spr.og kom de derfor i forlegenhed med nummerfølgen; de 
maatte hjælpe sig paa den maade, at de efter det Iste og 2det bud 
sagde: „saa kommer et nyt bud“ og „saa et igjen “ og „saa tilslut 
et bud u . For saadanne folk maa ofte rumangivelser træde istedetfor 
talangivelser f. eks. —I jeg har saamange heste som herfra til floden 
o: saa mange som kan staa paa rad til floden. Det er forresten ikke 
saa let at blive klog paa vilde folkeslags talbegreber; naar man træn- 
ger ind paa dem med spørgsmaal af den art, unddragér de sig, idet 
de antyder, at det koster saameget hovedbrud at gjøre rede derfor. 
Til at danne sig talbegreber hører nemlig abstraktionsevne, man maa 
se bort fra eiendommelighederne hos hver enkelt af de gjenstande, 
som tælles og skjære dem alle over en kam; men abstraktionen 
er lidet udviklet hos disse folk, paa samme tid som de har en livlig 
opfatning af ydre ting og en forbausende hukommelse. En halvvild 
mand, som neppe nok kan tælle til ti, ved f. eks. paa prikken om 
alle hans 4—500 kreaturer er kommen ind i indhegningen om aftenen. 
Det er hans fortrinlige hukommelse, som sætter ham istand til at sige 
sig selv: jeg savner den og den ko; han har det paa samme maade 
som andemor, der har mistet en af sine unger, hun viser tydelig, at 
hun savner den, idet hun ledes af sin hukommelse, og ikke fordi hun 
har tal paa ungerne. 
Saasnart et folks talbegreber er kommet ud over det stadium, at 
det kalder alt, hvad der er over 3, en mængde, viser der sig en trang 
til at danne høiere enheder for tællingen. Mennesket har jo overalt 
tilbøielighed til at ledsage sin tale med gestus, og jo lavere dets kul¬ 
tur er, desto mere er denne tilbøielighed fremtrædende. Det er da 
en naturlig og ligefrem ting, at mennesket bruger sine fingre og sine 
tæer til at tydeliggjøre talbetegnelserne med. En mexikansk indianer¬ 
stamme ledsager saaledes enhver tælling med gestus, ved 10 strækkés 
begge hænder frem, ved 20 rettes hænderne mod fødderne, 4 beteg¬ 
nes ved 3 led paa en finger og 1 led paa en anden, for at angive 
12 bøier de tommelfingeren ind, og de 3 led paa de øvrige fingre 
angiver da tilsammen 12. 
Det fremgaar paa det klareste af sprogforskningen, at ha an den 
er midtpunktet for tællingen, stanser man ved den ene haand, har 
