236 
Om den indiske talskrivning har ndviklet sig lidt efter lidt som en 
gradvis forbedring af en ufuldkommen talbetegnelse, eller om den er 
fremgaaet som en frugt af en genial vismands bevidste tænkning, er 
ikke godt at afgjøre. For den sidste antagelse taler den omstændig- 
hed, at systemet sandsynligvis er opfundet paa en tid, da den viden- 
skabelige arithmetik og algebra stod i sin første blomstring i Hindo- 
stan, nemlig i det 5te og 6te aarhundrede e. Kr. For den første 
antagelse taler indernes eiendommelige nationalanlæg for at behandle 
store tal, der i ethvert fald maatte støtte en saadan opfindelse. Baade 
den ældste indiske gudelære, bramalæren og især den nyere, buddha- 
læren kræver store tal for at angive mængden af de væsner, som 
fylder de verdener, de vandrende sjæle maa gaa igjennem. Man finder 
uhyre tal i deres hellige skrifter, vedabøgerne og i deres folkesange. 
I folkedigtet Mahabarata, hvis begyndelse skriver sig fra flere hun¬ 
drede aar før Kristus, angiver en konge sine rigdomme til 100 000 
billioner, og buddhapræsterne bruger endnu større tal. Det laa saa- 
ledes nær for inderne at udvikle talkunsten. 
Inderne havde tidligere — før de opfandt positionssystemet og 
nultegnet — brugt flere andre systemer, hvori bogstaver bruges som 
tegn for tal. Saaledes er de 65 første sider i Mahabarata pagineret 
med bogstavtal, den sidste del derimod med ziffertal. Alexander v. 
Humboldt tror at kunne paavise udviklingen af positionssystemet fra 
systemer med bogstavtal. Kinesere og japanesere brugte før til be¬ 
tegnelse af visse mængder af trintallene eller de høiere enheder at 
sætte det ziffer, som angiver hvormange gange vedkommende trintal 
skulde tages ovenover tegnet for samme. Et eksempel vil gjøre det 
forstaaeligt. Benytter vi saaledes romertal som tegn for trintal og 
sætter de arabiske ziffre over som multiplikatorer, vil man skrive tallet 
3 5 6 8 
3 568 paa denne maade: MCXI. Nu mener Humboldt, at man snart 
vil faa øie for, at gruppetegnene er overflødige, og at de uden videre kan 
udelades, og saa har man med engang positionsværdien. De indiske 
ziffre skulde da blot være multiplikatorerne for de forskjellige grupper, 
hvis tegn man underforstod som selvsagte. Om denne betegnelse 
alene ved multiplikatorerne minder den indiske kugleramme — su 
anpan —, der ligner den i vore smaaskoler anvendte russiske kugle¬ 
ramme, idet den nemlig har snorer for 1 000, 100, 10 og 1. I vort 
eksempel skyder vi altsaa 3, 5, 6, 8 kugler over til høire og læser 
