242 
Om dagen ligger den fordetmeste i nærheden af sit skjulested 
badende sig i solskinnet og paatageligen høist ubekymret om alt, * som 
foregaar omkring den. Den er da usædvanlig træg og ligegyldig. 
Kommer et firben til at boppe over den, vedkommer det den ikke, ja 
selv ikke en i nærheden omstreifende mus, ellers et af dens bedste 
bytter, formaar at forstyrre den i dens halvsøvn. Smyger man sig 
sagte, om muligt bagfra, ind paa den uden at bemerkes, kan man 
ofte i længere tid tirre den med en tynd kvist, inden den bekvemmer 
sig til at bide, og et let stød bringer den ikke i bevægelse. Kan 
man sagte og ubemerket anbringe en sten af en valnøds størrelse paa 
dens legeme, vil man lægge merke til, hvorledes den gjerne vilde 
befri sig fra den ubehagelige byrde, men at den er for doven til for 
den sags skyld at rulle sig op, og at det varer en god stund, inden 
den bekvemmer sig til dette (Lachmann). 
Hugormens føde bestaar fornemmebg af rotter, mus og mindre fugle. 
Særlig yndet er jordrotter, dernæst skovmus, spidsmus, unge muldvarper 
samt unger af saadanne fugle, hvis reder den kan naa. Fra Frogn er- 
sæteren bragtes i 1892 et eksemplar, som havde 4 unger af lemæn i 
sin mavesæk. Ungerne var endnu i saa god stand, at de kunde ud- 
stoppes. Ifølge Oken tager den i nødsfald tiltakke med insekter og 
orme, og ifølge nogles iagttagelser ogsaa med padder og firben. 
Som unge fortærer den fortrinsvis firben. Ialmindelighed gaar den 
ikke paa jagt efter sit bytte, men lader det komme til sig og gjør 
det da af med det med et hurtigt hug. Mus- og muldvarpeboliger 
gjennemsøger den for at faa tag i eiermændene. Gaar den paa jagt, 
fjerner den sig dog aldrig langt fra sit skjulested. 
Naar høstkulden i september eller oktober indfinder sig, gaar 
hugormen i vinterkvarter og forbliver der, indtil vaarvarmen atter 
lokker den frem. Sit vinterkvarter søger den i hule træer, under 
trærødder, i gamle stubber, dynger af løv, mus- eller muldvarpeboliger, 
dybe klipperevner o. 1. Paa saadanne steder har man fundet indtil 
30 stykker sammen, ja i Enebak fandt man endog engang henved 
200 hugorme samlet i samme vinterkvarter. Indtræffer der i vinterens 
løb nogle vaime dage, kan det nok hænde, at hugormen lokkes ud i 
solskinnet, selv om der lige i nærheden ligger sne. Indtræder der 
saa pludselig kulde, hænder det ogsaa ofte, at den ikke hurtig nok 
gjenfinder sit skjulested og saa fryser ihjel. 
Den kommer tidligere frem fra sit vinterkvarter end vore snoge 
