246 
lighed trænger igjennem tykt, men my gt handskeskind. Derimod kan 
de ikke trænge gjennem haardt støvlelæder, og vilde man forsøge at 
trykke dem ind med magt, vilde de enten glide til siden eller brydes ah 
Der, hvor gifttanden er fæstet til overkjævebenet, er den paa fremsiden 
forsynet med et hul (se fig. 4), som danner indgangen til den kanal, 
som løber ned gjennem tanden i saagodtsom dennes hele længde. 
Denne kanal udmunder paa tandens forside lidt ovenfor spidsen, men 
fortsættes herfra som en meget fin rende helt ind til tandens yderste 
spids. Hos netop dræbte, kraftige dyr fandt jeg (Lenz) næsten altid 
denne kanal fyldt med gift og i denne saaes ofte smaa luftblærer, 
som let knnde sættes i bevægelse ved et tryk paa indgangsaabningen. 
Da tanden er glasagtig og gjennemsigtig, ser et godt, nbevæbnet øie 
Eig. 4. Kranium af en giftslange. Gz gifttænder; Rz reservetænder; pilen 
angiver giftkanalens vei gjennem tanden. 
kanalens gift og luftblærerne, naar tanden holdes op mod lyset. Bry- 
der man en saadan tand over, kommer der frem en draabe gift. Da 
gifttanden i regelen er fyldt med gift, er tænderne af dræbte hug- 
orme fremdeles farlige, da giften tørrer ind i dem. Langs tandens 
fremside løber en fin, aaben rende, som oventil begynder ved kanalens 
indgangsaabning og nedentil forener sig med den rende, som danner 
en fortsættelse af kanalen. Denne rende er bestemt til at føre ned i 
saaret den gift, som ikke optages af kanalen. “ 
Grifttænderne er saa fast forbundne med overkjævebenet, at man 
maa anvende magt for at bryde dem løs. Det er saaledes ikke tæn¬ 
derne selv, men benet, paa hvilket de sidder, som er bevægeligt. 
Staar to gifttænder lige ved siden af hinanden, sidder den ene af dem, 
næsten uden undtagelse, mere eller mindre løst, enten fordi den hol- 
