247 
der paa at falde ud, eller fordi det er en reservetand, som netop har 
indtaget. sin plads. Da overkjævebenet har to tandgruber ved siden 
af hinanden, er der naturligvis ogsaa plads for to gifttænder, og der 
findes da ogsaa ofte to saadanne. Spørgsmaalet bliver da: er én 
eller to gifttænder det normale? Dor at komme til klarhed i dette 
spørgsmaal har jeg (Lenz) sammenlignet en mængde gamle og unge hug- 
orme. Derved er fundet, at nyfødte hugorme altid har én gift- 
tand i hvert overkjæveben og jeg holder af denne grund dette for det 
normale. Jeg vil dog ikke benegte muligheden af, at der undertiden 
fødes hugorme med to gifttænder i det ene eller i begge overkjæve¬ 
ben. Gifttænderne saavelsom reservetænderne omsluttes af en fast, 
kjødskede, som slutter tæt til paa tændernes forside, mens den paa 
bagsiden sidder meget løst.“ 
„Naar hugormen ikke gjør brug af sine gifttænder, ligger de 
bagover langs med ganen. I denne stilling er de naturligvis ikke 
iveien for underkjæven, naar denne lukker sig. Aabner ormen gabet, 
mens gifttænderne indtager denne stilling, ser man dem ikke, men 
kun tandskederne, som viser sig som en rød, ophøiet stribe paa hver 
side af overkjæven. Hugormen aabner gabet med tilbagebøiede gift¬ 
tænder, naar den skal sluge sin føde eller naar den tilfældigvis føler 
smerte. Man vil heraf indse, at det ikke er nødvendigt, at gifttæn¬ 
derne reises, hvergang gabet aabnes. Vil hugormen derimod hugge, 
aabner den gabet og reiser tænderne saaledes, at de danner en ret 
vinkel med overkjæven. Naar ormen styrter løs paa en fiende, ud- 
føres denne bevægelse med utrolig hurtighed. Naar saa hugget har 
rammet, lægger den sædvanligvis tænderne hurtigt ned og lukker øie- 
bhkkelig gabet. Da høire sides overkjæveben og ganeben er uafhæn- 
gige af venstre sides, kan hugormen godt hugge alene med den ene 
sides gifttand, mens den anden sides er bøiet tilbage i hvilende 
stilling. “ 
Hugormens gift er en spytlignende, lidet klæbrig, tynd, gjennem- 
skinnelig, gulagtig eller gul grøn væske, som har en svagt sammen- 
snerpende smag. Den synker tilbunds i vand. Den er sammensat af 
eggehvidelignende stoffer, et gult farvestof, salte (sulfater, fosfater og 
kloryrer) og et gummiartet, neutralt reagerende alkaloid, som man har 
kaldet viperin eller ekidnin. Sidstnævnte stof er kvælstofholdigt, let 
opløseligt i vand og fældes af alkohol. Den minder meget om ptyalin 
og synes at udgjøre giftens virksomme bestanddel. Sammensætningen 
