249 
ormen bider flere gange efter hinanden, eller naar tænderne forbliver 
i saaret i længere tid. Særdeles virksomt er biddet, naar ormen er 
tirret, idet den da hugger sikrere og dybere, ligesom der ogsaa ved 
den da herskende sterkere muskelspænding udpresses mere gift i saa¬ 
ret. Under varmt veir virker giften voldsommere end i koldt og 
ligesaa vil en øget irritabilitet hos det bidte dyr øge giftens virk- 
ninger. Jo hurtigere giften kommer ind i offerets organisme, desto 
betænkeligere bliver forgiftningen, ligesom det siger sig selv, at dybere 
bid er farligere end overfladiske. Træffer biddet et større blodkar, 
saaledes at giften straks kommer i blodet, er virkningen næsten øie- 
blikkelig og gjerne dødelig. Saadanne tilfælder hører imidlertid hel¬ 
digvis til de sjeldneste. Børn ligesom gamle, sygelige eller idethele 
svage personer er meget følsomme ligeoverfor ormegiften. 
I de tilfælde, i hvilke mennesker er blevet bidte af hugormen, 
har man kunnet skjelne mellem tre forskjellige grader af forgiftnings- 
symptomer. 
I de mildeste, tilfælde kjendes biddet som et bistik, om det 
overhovedet kj endes. Efter nogen tids forløb antager de biddet nær¬ 
mest liggende dele en blygraa farve og hovner op. Den svage hæ- 
velse udbreder sig ligeligt til alle sider, er bleg, spændt og kold. 
Den bidte overfaldes af let svimmelhed og ildebefindende, som sjelden 
stiger til afmagt eller kvalme. Pulsen er svag. Videre føler man 
kuldegysninger, tørst, og smerter i den bidte legemsdel. Men efter 
nogle timers forløb forsvinder disse symptomer, hævelsen gaar tilbage, 
og biddet har ikke havt farlige følger. 
Langvarigere og mere vekslende er den alvorligere forgiftnings 
symptomer. Smerten efter biddet er for det meste heftig og forplan¬ 
ter sig hurtig til hele det bidte lem. I kort tid udbreder hævelsen 
sig over dette og omfatter undertiden hele den tilsvarende side af 
legemet. Den bidte bliver dødbleg, føler sig yderst mat, aander tungt, 
har vanskeligt for at gaa, plages af uro og tilslut af dødsangst. 
Hævelsen er i begyndelsen altid kold, bleg, spændt og i mange til¬ 
fælde gjennemtrukket af røde, brændende, verkende striber, som stræk- 
ker sig fra saaret til de nærmeste lymfekirtler. Efter nogle timers forløb 
danner der sig over hele hævelsen blaarøde til blaasorte pletter, som lidt 
efter lidt udbreder sig fra saaret, smelter sammen og udbreder sig til nær¬ 
liggende legemsdele. Kræfterne tager hurtigt af, og det vilkaarlige 
livs muskler nægter at gjøre tjeneste. Søvnighed og følelse af stiv- 
