250 
hed i alle lemmer bemægtiger sig den syge, armene bliver matte, hø- 
relsen svag, stemmen lav og redelig. Pnlsen er svag og ofte 
neppe merkbar, nregelmæssig, i almindeligbed hurtig, men ofte ogsaa 
normal eller langsom. Efterhaanden indtræder kraftesløsbed og efter for¬ 
skjellige sygdomsfænomener (saaledes som mavesmerter, diarrhoe, brek- 
ninger o. s. v.) følger i sjeldneste tilfælde døden. Sædvanligvis indtræ¬ 
der efter 5—10 timer, undertiden først efter 1—3 dage, pludselig 
en forandring til det bedre. Rekonvalescensen tager fra 1—10 uger. 
Den tredie og alvorligste grad af forgiftning indtræder, naar gif¬ 
ten kommer direkte ind i blodomløbet. I saadanne tilfælde synker 
den ormstukne sammen som rammet af lynet og taber snart alt herre¬ 
dømme over sine muskler. Eørst lammes hænder og fødder, og snart 
formaar han ikke engang at holde hovedet oppe. Han er bedøvet, 
om end i de fleste tilfælde ved fuld bevidsthed, taler sagte og kun 
med stor anstrengelse, klager over tørst, kulde og har kvælningsanfald. 
Idet kræfterne stadig tager af, indtræder døden allerede efter omtrent 
en times forløb. 
Er man blevet bidt af en hugorm, gjælder det først og fremst 
at forhindre, at giften spreder sig til det omliggende cellevæv eller 
trænger ind i blodomløbet. Dette sker bedst derved, at man binder 
et baand om det bidte lem et stykke ovenfor såaret. Underbindingen 
anbringes paa et sted, til hvilket giften endnu ikke er naaet frem og 
i alle tilfælde udenfor hævelsen. Dernæst maa man førsøge at fjerne 
giften fra saaret og at gjøre uskadelig det, som bliver tilbage. Den bed- 
ste maade at fjerne giften paa er at skjære saaret og helst den af 
tanden dannede kanal op med en kniv, og siden udvaske giften med 
vand eller urin. Det, som endnu maatte blive tilbage i saaret, søger 
man at gjøre uskadeligt enten ved ætsning eller brænding. En bræn- 
dende cigar eller et stykke glødende kul eller jern kan med fordel 
anvendes. Jo varmere, det glødende legeme er, desto mindre smerte 
føler man, og desto sikrere er virkningen. Af ætsningsmidler har 
man fornemmelig anbefalet ætskalk, kaustisk kali eller ammoniak, 
antimonsmør, vitriololje og helvedessten. Gondrets ætsmiddel er sam- 
mensat af 1 del kalk, 1 del olivenolje og 2 dele ammoniak. I den seneste 
tid har man anbefalet jodtinktur, brom, overmangansurt kali (hvis 
værd dog, ifølge Lachmann, er høist tvilsom), jernklorid, guldklorid, 
5 % karbolsyre og isærdeleshed klorkalk og klorvand. Særlig at 
anbefale er saarets afvaskning med en filtreret klorkalkopløsning. 
