255 
amerika, hvor der med vandfaldet udvikles ca. 17 milioner hestekræfter 
og at hele jordens kulproduktion ikke vilde være tilstrækkelig for at 
pumpe denne vandmasse op til den tidligere høide. 
Energien i vore vandfald er enorm. 
Den bekjendte Siemens udtaler ogsaa: „Kan det forholde sig 
rigtig med principerne for nyttiggjørelsen af alle naturkræfter at lade 
saa enorme kvanta ligge ubenyttede ?“ 
Man vil maaske her straks indvende, at der har været talt meget 
og længe om udnyttelsen af vore vandfald; men at det alligevel ikke 
kan siges, at problemet har fundet nogensomhelst ralionel løsning. 
Men tekniken gaar fremad med kjæmpeskridt, og hvad der ikke 
var muligt for 10 aar tilbage, er meget godt gjørligt nu. Vi maa følge 
med i teknikens fremskridt paa alle omraader, ikke mindst i dette 
punkt, hvor vi selv kan høste de største fordele. 
Vore naturlige hjælpekilder er faa; men desto mere energisk maa 
vi derfor sørge for en rationel udnyttelse af det, vi har. 
Men om det saaledes aldrig kan nægtes, at der i vore vandfald 
ligger store værdier, og at der findes en række tilfælde, hvor vi med 
stor fordel kan udnytte disse, saa maa man paa den anden side være 
meget forsigtige med ikke her at overvurdere disse naturkræfter; thi 
faren for at overvurdere ligger snublende nær. Man kan da ogsaa 
høre om værdsættelse af vandfald, der grænser til det latterlige. 
Eier en et vandfald, ansees det ofte for en ligefrem „guldgrube“. 
Der er eksempler paa, at naar der blev tale om indkjøb af et 
vandfald, vidste vedkommende eier slet ikke, hvor høit han skulde 
værdsætte det, idet han gjennem avisartikler, rygter etc. havde 
hørt tale om, hvor umaadelige værdier vore vandfald repræsenterer. 
Nei, endnu er langtfra den periode kommet, da et vandfald repræsen¬ 
terer en saadan „guldgrube a , en sund udvikling er i første række 
nødvendig, alle overdrivelser er absolut skadelige baade for nutiden 
og for fremtiden. Vistnok kan man henpege paa store og rentable 
anlæg i udlacdet, hvor vandkraft med fordele udnyttes, og dette be¬ 
rettiger os til lyse udsigter for vore vandfalds vedkommende; men 
den tidsperiode, da kullene skal ophøre, synes endnu at ligge fjern, 
og det spørgsmaal, der først bør beskjæftige os er: „I hvor stor 
udstrækning vil det lønne sig at anvende vandfald istedetfor at be¬ 
nytte kul til frembringelse af mekanisk kraft, lys etc.“ Det er 
netop paa dette punkt, at elektriciteten er et ypperligt middel, og det 
