270 
klædebon: hvorvidt afviger jordens form fra et sfæroids, og hvorledes 
kan man bestemme disse afvigelser? 
Man bekjendte snart, at dette maal kun knnde naaes gjennem 
detailarbeider af den subtileste slags. Et tæt net af geodætisk og 
astronomisk fuldkommen nøiagtig bestemte stationer maatte spændes 
nd over den del af jorden, hvis skikkelse man forudsatte sig nærmere 
at ndforske. Til de geodætiske og astronomiske arbeider maatte 
ogsaa slutte sig andre undersøgelser, som kunde bidrage til spørgs- 
maalets løsning. Politiske grænser maatte ikke danne nogen skranke, 
naar det gjaldt at afstikke undersøgelsesfeltet. Udifra disse syns¬ 
punkter udkastede i 1861 den preusiske general v. Baeyer, tidligere, 
Bessels medarbeider, den tanke, at de mellemeuropæiske stater skulde 
forene sig til en fælles aktion og med alle videnskabens hjælpemidler 
skride til løsningen af de nye spørgsmaal. Ideen fandt en saa be¬ 
geistret modtagelse, at der snart af den mellemeuropæiske gradmaaling 
udviklede sig en europæisk og af denne igjen en international 
jordmaaling. Henved 30 stater i forskjellige verdensdele deltager 
for tiden i det store foretagende; førerrollen tilfaldt Tyskland, fra 
hvem tanken var udgaaet. 
En af de første fordringer ved optagelsen af de nye arbeider var, 
at det nøie maatte fastslaaes, hvad man havde at forstaa ved j ord en s 
skikkelse; indtil henimod midten af dette aarhundrede var man slet 
ikke ganske paa det rene hermed. Eørst ved Bessel og Gausz blev 
den rigtige vei anvist. Tænker man sig nemlig verdenshavet i fuld- 
stændig ro og ved et net af kanaler, der krydser fastlandene i alle ret¬ 
ninger, fortsat ind igjennem disse, saa er denne vandmasses sammen- 
hængende overflade en del af den flade, som ifølge de to ovennævnte 
forskere inaa betegnes som udtryk for jordens form. Den besidder 
den vigtige egenskab, at et i en snor hængende lod overalt træffer 
den i ret vinkel. Nu er denne ideale flade ganske vist aldrig for- 
haanden i virkeligheden; nøiagtige, paa flere steder ved kysten med 
særdeles sindrige apparater anstillede iagttagelser har dog vist, at 
trods havspeilets stadige og undertiden betydelige og uregelmæssige 
svingninger, har dog det saakaldte middelvand en overmaade fast stil¬ 
ling, der selv i løbet af længere perioder ikke er underkastet nogen 
merkbar forandring. Imidlertid opstod der spørgsmaal, om middelvandet 
ved de forskjellige havkyster ligger i den ovenfor beskrevne ideale 
flade. Længe saa det ud til, at dette spørgsmaal maatte besvares 
