271 
benegtende, som om havet ved siden af den vekslende bevægelse paa 
grund af ebbe og flod, strøm og vind ogsaa havde et stadigt fald i 
forskjellige retninger. Hvis dette virkelig forholdt sig saaledes, da 
blev en fjeldtops absolute høide, høiden over havet, forskjellig, naar 
man henførte den til Nordsøens middelvandstand, og naar man regnede 
efter Adriaterhavets. Imidlertid har de nyeste undersøgelser vist, at 
det ikke forholder sig saaledes, og man kan nu næsten med apodik- 
tisk sikkerhed paastaa, at alle haves middelvand tilhører hin ideale 
flade, som man pleier at kalde geoid og som er udtrykket for jor¬ 
dens virkelige form. 
Hvorledes stiller nu denne flade sig til det af gradmaalingerne 
udledede sfæroid ? Til en besvarelse af dette spørgsmaal i det mindste 
i sin almindelighed leder overveielser af følgende slags. Loddet viser 
paa ethvert sted retningen af den tiltrækning, som udøves paa det af 
alle jordens dele. Men jorden er ikke et overalt lige formet legeme; 
thi bortseet fra dens overflades ujevnheder viser den os tilgjæn- 
gelige jordskorpe ogsaa store uregelmæssigheder i sin sammen- 
sætning. Deraf følger ogsaa uregelmæssighed i loddets retning og 
deraf igjen en uregelmæssig form af geoidet, der jo nemlig overalt er 
lodret paa loddets retning. Sfæroidet er den figur, jorden vilde have, 
hvis den bestod af en homogen væske; fordi den, og i samme grad 
som den afviger fra denne tilstand, viser ogsaa geoidet afvigelser fra 
sfæroideformen. 
Ogsaa af arten af disse afvigelser kan man danne sig et almin- 
deligt billede. Et fjeld, der hæver sig i umiddelbar nærhed af en 
iagttagelsesstation, foraarsager der forandringer saavel i retningen som 
i intensiteten af tyngdekraften; thi den tiltrækning, som fjeldet udøver 
paa linsen i en paa stationen ophængt pendel, forandrer baade pende¬ 
lens hvilestilling og dens svingningstid. En simpel og geometrisk be- 
tragtning lærer os, at geoidet som en følge deraf nedenfor fjel det vilde 
opvise en opsvulmning, en udbugning i forhold til sfæroidet. Men 
hvad et fjeld bevirker i det smaa, det maa kontinenternes store mas¬ 
ser bevirke i endnu høiere maalestok; under kontinenterne vil altsaa 
geoidet komme til at opvise en hævelse, men over havbækkenerne, 
der er opfyldte med det relativt mindre tætte vand, depressioner i 
sammenligning med sfæroidet. Paa den ene side fj eldenes og paa 
den anden side de hele kontinenters for beregning eller idetmindste 
for overslag tilgjængelige masser tillader os at fastsætte disse afvigel- 
