276 
stamme, hvor der sædvanligvis findes mange — og tildels store — 
barkrevner, opsøger de sig en bekvem saadan revne, som de tildels. 
ndvider noget med næbbet. Naar dette er besørget, flyver de op i et 
af de nærmeste træer, hvor de saa, • idet de holder sig svævende, 
plukker en frisk kongle. Denne anbringes nu i den færdige revne, 
hvor den ofte sidder saa fastklemt, at man neppe med fingrene for- 
maar at løsne den. Staaende i, den sædvanlige klatre stilling bearbeide 
de nu de indsatte kongler og udtager og fortære paa denne maade 
frøene. Den samme revne anvendes undertiden til flere kongler, saa- 
ledes at den benyttede bortskaffes og en ny indsættes i dens sted; 
men oftest er det saa let stadig at finde nye revner, at konglen sæd- 
vanligt bliver siddende i den efterat være berøvet sine frø. Saadanne 
levninger fra spetternes vintermaaltider finder vi om vaaren ofte i stor 
mængde paa furustammerne eller liggende paa skovbunden omkring 
disse. De sidder som oftest ikke høit, hvad der er ganske na- 
turligt, da barkrevnerne høiere oppe paa stammen er mindre og der¬ 
for mere uskikkede til dette brug. Disse saaledes behandlede kongler 
er let at skjelne fra dem, der er affrøede af f. eks. konglebiderne 
(pinicola enucleator, L.) eller korsnæbbene (loxia pityopsittacus, Bechst. 
I. curvirostra , L ), der udfører denne proces med vanens lethed. 
Sammenlignet med disse fugles bliver spetternes fremgangsmaade 
klodset og tungvindt, og de affrøede kongler bærer ogsaa præget 
heraf, idet de som oftest er aldeles sønderhakkede og opflisede, og ikke 
sjeldent den inderste halvpart af frøene sidder igjen mellem skjællene. 
Paa lignende maade bliver ogsaa nødder af eg, bøg og hassel behand¬ 
lede saavel af disse fugle som af den lille kvikke spetmeise (sitta 
europæa), som i mange henseender staar dem nær. Den frømængde, 
som de altsaa paa denne maade fortærer, er dog paa langt nær ikke saa 
betydelig, at den medfører nogensomhelst fare for skoven. Der vil 
altid være mere end nok frø til dennes vedligeholdelse, og selv, hvor 
indsamling af frø drives som biu æring, hvad der i vort land vel maa 
ansees som en sjeldenhed, vil det aldrig lønne sig at efterstræbe disse 
uvurderlige nyttefugle, hvad erfaringen paa mange steder har godt¬ 
gjort. Klogest handler altsaa den skoveier, der til enhver tid optræ- 
der som deres ven og beskytter og f. eks. vaager over, at ikke let- 
sindig ungdom vælger disse oftest farveprægtige og derfor fristende 
fugle til prøveobjekter ved sine første jagtøvelser. 
