277 
Ogsaa bortseet fra disse eiendommelige ernæringsforholde frem- 
byder spetternes liv mange interessante sider. 
Som tidligere nævnt opholder de sig i vore skove saavel vinter 
som sommer, og de streiftogter, som de undertiden foretager, foregaar 
oftest om høsten, naar ungerne er fuldvoksne, mens de foi det meste 
vender tilbage til de sædvanlige opholdssteder ved vinterens indtræ- 
delse. Familjevis eller enkeltvis lever de indenfor bestemte skov.- 
distrikter, som de hver dag flittig afsøger. Her har de sine reder, 
som altid er anlagte i hule, visne eller mindre frodige trær. Disse 
reder udhuler de enten selv med næbbet eller hugger i ethvert fald 
fiyvehullet ind til hulheden i den stamme, den har udseet til dette 
brug. I disse distrikter finder man ogsaa deres saakaldte „sovekamre“. 
Dette er ligesom rederne enten naturlige eller selvgjorte udhulninger i 
visne eller mindre frodige stammer, men disse er meget ofte (alle dem, 
jeg har seet) uden nogen egentlig væg udadtil. I disse sovekamre 
tilbringer de natten, og, da de tillige tjener som tilflugtssteder i haardt 
veir, er de som oftest anlagte paa den side af stammen, som ifølge 
de mest fremherskende vinde paa den angjældende lokalitet for det 
meste ligger i ly for uveir. 
Parringen foregaar sædvanlig i det tidlige foraar, men undertiden 
endog midt paa vinteren. I maanederne marts og april hører man 
ofte enkelte arters bekjendte trommehvirvler lyde langveis fra skovtrak- 
terne. Denne eiendommelige lyd, der har givet anledning til, at spet- 
terne ofte er bleven kaldt skovens trommeslagere, er hannernes par- 
ringssignal, det, hvorved de hidkalder hunnerne. Det gives fra en 
høitliggende trætop, idet fuglen i hurtige tempo med næbbet hamrer løs 
paa en tør gren. Man kan med lethed efterligne denne lyd, og spette- 
hunnen vil da ofte indfinde sig, desværre altfor ofte for at finde døden 
for en ubesindig søndagsjægers haand. Forøvrigt har de ligesom de 
fleste fugle ogsaa sit særegne parringsskrig, der lyder som en høi 
skratten, eller som et høit og skarpt skrig, der gjentages med kortere 
eller længere pauser. 
Ved siden af den nytte, som disse fugle gjør ved sin insektjagt, 
har de gjennem lange tider erhvervet sig et ry som veirprofeter, som 
de mest anseede meteorologer sikkert vil misunde dem. Det paastaaes 
nemlig — og det neppe uden grund — at de skal have en forud- 
følelse af veirforandringer, hvad der forøvrigt ogsaa paastaaes for 
