802 
et i almindelighed tredelt, sjeldnere lire- eller femdelt ar. Den udvik- 
lede frngt er for det meste tre-, sjelden lire- eller femrummet og 
springer op med ligesaa mange klapper. I hvert rnm staar to rækker 
frø, oftest fem eller seks i tallet, der enten er adskilte eller indbyr- 
des sammenvoksede. Det første er tilfældet hos de fleste arter; der- 
imod er frøene sammenvoksede hos den peruanske bomnld ( gossypium 
peruvianum s. conglomeratum), som i fransk Yestindien kaldes p i e r r e 
en grains, tildels ogsaa myrebomuld (kidneycotton) eller c o t o n 
p i e r r e. Der er som oftest syv i tallet, forbundet til et toradet 
legeme, der er forsynet med et lælles hylster af uld, som hos disse 
arter er hvid eller nanking-gul. 
Bomuldsplanterne er enten enaarige eller fleraarige, altsaa urte- 
agtige, buskagtige eller træagtige. Hele planten er kjertelagtig punk- 
teret, nøgen eller besat med korte, stive haar. De tre- til femlappede 
blade, der forøvrigt er meget forskjellig i størrelse og form hos de 
forskjellige arter, er vekselstillede og langstilkede. Hvér enkelt blomst 
er bægeragtig omgivet af tre trekantede dækblade, der varierer fra 
tandede lige til delte. 
I praksis blir de forskjellige gossypium- arter ikke skarpt holdte 
ud fra hinanden; man skjelner der sedvanlig kun mellem tre arter: 
den urteagtige, dep buskagtige og den træagtige. De to første blir 
især dyrket i Indien, den sidste i Amerika. Dog maa det bemerkes, 
at de varme egnes busk- og træagtige former antager lavere og mere 
urteagtige former, naar de dyrkes længere mod nord, og at man paa 
bomuldsplantagerne for at lette dyrkningen og indhøstningen for det 
meste ikke lader planterne vokse høiere end 2—2.5 m. Egentlige 
bomuldstrær blir saaledes intetsteds plantet og findes kun i vild eller 
forvildet tilstand. 
Desuden adskiller praktikeren planterne efter de frøkjerner, de 
leverer. De er, efterat bomulden er afrevet, enten nøgne sortagtige 
(sortfrøet bomuld) eller grønne filtagtige eller brune filtagtige. Det 
første er tilfældet med gossypium barbadense, det andet med g. hir- 
sutum og det sidste med de øvrige gossypium-arter. 
I den systematiske botanik derimod opstiller de forskjellige for¬ 
fattere snart kun nogle faa, snart indtil 20 arter gossypium. Det 
fremgaar heraf, at man endnu ikke er naaet til en klar opfatning af 
artsværdien af de kultiverede og vilde arter af denne familje, hvad 
