316 
vis; anderledes stiller det sig derimod med almuen i de afsidesliggende 
egne, f. eks. paa Jyllands heder, hvor man den dag idag kan træffe 
de merkeligste opfattelser angaaende enkelte dyrs tilværelsesmaade, 
opfattelser, der staar i absolnt strid med zoologiens lære. 
Krybdyrene har stedse havt det nheld blandt menigmand at være 
ilde anset, vel nærmest paa grnnd af deres mørke farver og deres til- 
dels skjulte levevis. Mange mennesker, selv godt oplyste, har en 
ligefrem panisk skræk for dem, og det er derfor ikke merkeligt, at 
overtro og - feilagtige forestillinger har mange tilknytningspunkter inden- 
for denne dyreklasse. 
Almindelig udbredt paa Jyllands heder er den almindelige hug- 
orm (vipera ber us), to firbenarter (lacerta agilis og vivipara ), staal- 
ormen (anguis fr agilis) og paa østgrænsen ud imod Kattegat og 
Lillebelt snogen ( tropidonotus natrix). Enhver, der har seet en hug- 
orm, snog eller et firben i levende live, ved, at saa snart dyret over¬ 
raskes eller foruroliges paa en eller anden maade, kommer straks ud 
af munden den lange kløftede tunge, der spillende til alle sider maa 
tjene til at give underretning om situationen. „Se, hvor den spiller 
med brodden ! u vil sikkert enhver almuesmand eller kvinde udbryde, 
og vedkommende skal nok trække sig nogle skridt tilbage af frygt 
for dette indbildte farlige vaaben. Ethvert oplyst menneske ved godt, 
at dette fine lem aldeles ikke er i stand til at tilføie nogen et stik, 
saa blødt og bøieligt det er, og i det hele taget, at kun hugormen 
er giftig, mens de øvrige er frygtsomme uskadelige dyr; men for 
menigmand staar det dog stadig fast, at det er tungen, man skal 
vogte sig for; om gifttænder hos hugormen vil man slet ikke høre 
tale. Hvor megen frygt man end nærer for disse dyr, saa er det dog 
kun faa steder, at man dræber dem, selv ikke hugormen; thi det er 
en almindelig antagelse, at et saadant drab har følger, idet der saa 
næste aar fremkommer mange flere; derfor skal de leve i fred. 
Dræbes der dog en gang imellem et, saa hjælper det ikke at gjøre 
det om dagen; thi først naar sol gaar ned, dør dyret. Forklaringen 
til denne overtro ligger jo nær; disse dyrs store seiglivethed gjør det 
muligt, at de ikke dør, selv om et lem eller halen, ja endog mere 
væsentlige dele af deres legeme Ijernes. 
Med snogen har man særlig travlt; den forekommer ofte i store 
mængder i gaardene, hvor den navnlig holder sig til møddinger, ko- 
