333 
skjellige, men som kemisk seet dog er lige. Det er en bekjendt sag,, 
at kul brænder i luften til en usynlig gas, kulsyre, hvis tilstedeværelse^ 
med lethed kan paavises. Kulsyren har nemlig den eiendommelige 
egenskab, at den blakker kalkvand. Tager man et indvendig sodet 
glasrør og leder surstof gjennem det ned i en flaske halvfyldt med 
kalkvand ved hjælp af en kautschukslange, saa vil vædsken ved- 
blive at være klar, men opheder man glasset, vil sodet antændes. 
og kalkvandet øieblikkelig blive grumset. Kulstoffet er nu gaaet over 
til kulsyre, som i forbindelse med kalken i våndet har dannet et hvidt 
bundfald af kulsur kalk. Ophedes under de samme omstændigheder- 
en diamant i en platinadigel, vil dens forbrændingsprodukter have den 
samme indflydelse paa kalkvandet, og resultatet vil heller ikke blive- 
anderledes, om eksperimentet udføres med grafit. 
Fig. 1. Naturlig diamant (forst.). 
Den fysiske egenskab, som især er forskjellig hos de tre kul- 
varieteter, er haardheden. Sod kan jo æltes mellem fingrene, grafit 
ridses med neglen, og diamant ridser alle de legemer, man kjender. 1 ) 
Tætheden er heller ikke den samme. Sod har en egenvegt af 1.57,, 
grafit henved 2.1, og diamanten naar helt op til 3.5. 
Lægger man i et reagensglas, fyldt med svovlsyre af egenvegt 1.8,. 
lidt sod og grafit, vil det første flyde ovenpaa syren, mens grafiten vil 
synke tilbunds. Ombyttes syren med en meget tung vædske f. eks., 
metylenjodid, synker diamanten tilbunds, og grafiten flyder ovenpaa. 
De fleste diamanter udmerker sig ved sine fremtrædende optiske 
egenskaber, og mange har paa overfladen talrige parallele striber og 
karakteristiske tegninger af triangulær form (fig. 1). Døies hertil, at 
diamanter brænder i surstotgas ved en temperatur af 1000° C. og 
danner en kulsyremængde, som er fire gange saa tung, som dens egen 
vegt, har man nævnt diamantens vigtigste egenskaber. 
x ) Et i den sidste tid kunstig fremstillet stof, carborundum, synes at være 
endnu haardere end diamant. Eed. anm. 
