334 
Det spørgsmaal ligger uær, om den ene kulvarietet kan overføres 
i den anden. 
Det viser sig, at man let kan lave grafit af sod. Dor at opnaa 
-dette, er det tilstrækkeligt at smelte jern saminen med amorft kulstof, 
som efter af kjølingen vil danne grafitkrystaller paa den metalliske 
bnnd. Kan man saa af den fremkomne grafit fremstille diamant? 
Erfaringen viser, at det omvendte kan finde sted. 
Anbringes en sleben diamant ved den ene kulpol i en sterk elek¬ 
trisk lysbue, og lader man polerne (kulstykkerne) nærme sig hver- 
iandre, saa vil diamanten begynde at gløde og samtidig vil den svulme 
ud uden at smelte, indtil man pludselig har for sig en masse, som 
ikke er andet end grafit. 
Eørend jeg kunde skride til løsningen af den syntetiske opgave, 
jeg havde stillet mig, at fremstille diamant af sod eller grafit, var 
•det først nødvendigt at gjøre en mængde analytiske undersøgelser. 
Endvidere maatte jeg studere de geologiske forhold under hvilke 
•diamanten optræder. 
De diamanter, man finder i naturen er sjelden meget store, og 
•den formodning laa derfor nær, at de eventuelle kunstgjorte diamanter 
maatte blive rent mikroskopiske, da der i naturens verksted findes saa 
meget mere baade af kraft og stof. 
Jeg besøgte ofte den mineralogiske samling i det naturhistoriske 
museum, og ved indgangen til denne er der opstillet en meterlang berg- 
krystal med smukke krystalflader. Lige ved denne kjæmpekrystal er 
•anbragt endel kunstige bergkrystaller, fremstillet af Daubrée. Disse 
ær imidlertid saa smaa, at man behøver lupe for at se dem. 
Jeg har ofte sagt til mig selv, naar jeg har staaet foran disse 
bergkrystaller, hvis volumforskjel er saa stor, at kommer man nogen- 
æinde til at fremstille kunstige diamanter, vil forholdet til de naturlige 
blive et lignende. 
Eor at erhverve nye oplysninger om diamantens forekomst, be- 
; gyndte jeg at studere jordbundsforholdene paa Kap. 
Det er nu henved 25 aar siden en kjøbmand ved navn 0’Reilly 
gjennemreiste Kaplandet og nød gjestfrihed hos en boer. Om aftenen, 
mens man i familjens fælles soveværelse læste i bibelen, bemerkede 
kjøbmanden, at et barn havde en glimrende sten i haanden. Denne 
fik han da fat i og solgte den senere til koloniens guvernør, Philip 
Woodhouse for 500 pund. Opmuntret af dette held foretog 0’Reilly 
