345 
hast er forbi, og man er begyndt en grundig sammenligning af fun- 
dene, der nu er sammensatte til saa fuldstændige eksemplarer som 
mulig. Naar vi af al den rigdom bare tar for os nogle faa kjæmper 
former, saa er det ikke for at tilfredsstille en ufrugtbar trang til det 
eventyrlige eller for at udmale den forhistoriske verden som rigtig 
gigantisk og skrækindgydende, men kun fordi fuldstændige restaura- 
tioner af de i det følgende beskrevne dyr først er blevne offentlig¬ 
gjorte i den sidste tid, og dernæst fordi de, bortseet fra deres stør¬ 
relse lærer os at kjende en høist merkværdig, fra de nuværende 
dyreformer meget afvigende organisation. Legemsbygningens uhyre 
størrelse er kun af interesse, forsaavidt den giver os en forestilling 
om hine tiders næringsrigdom, og forsaavidt som den viser os, at de 
var sin tids konger og ikke havde nogen jevnbyrdig rival blandt sine 
samtidige. 
Af de dyr, som her nærmere skal beskrives, tilhører tre den 
store gruppe, som sammenfattes under navnet drager eller rædsels- 
firben (dinosaurer), saa kaldet, fordi de fleste i Europa fundne 
arter var store kjæmpedyr, men senere har man ogsaa fundet ganske smaa 
former, som maa henregnes til denne den talrigste af alle krybdyrklasser. 
Thi ved siden af de saakaldte „vandrende bjerge“, som opnaar en 
længde af indtil 30—40 m., finder vi ogsaa arter, der neppe overgaar 
vor almindelige huskat i størrelse. Ogsaa deres levevis og derfor 
ogsaa deres legemsbygning var i høi grad varierende, thi ved siden 
af fredsommelige planteædere, der har de kjæmpemæssigste former, 
fandtes der ogsaa frygtelig bevæbnede rovdyr; foruden saadanne artør, 
der i lighed med de nulevende amfibier og krokodiller gik paa fire 
ben, var der andre, der som fugle marscherede paa bagbenene og havde 
armene fri til at gribe sit bytte, og atter andre, der som frøer, spring- 
rotter og kænguruer bevægede sig i lange hop. Yed siden af glatte 
skikkelser med blød hud forekommer tyktbepansrede former med torne 
og horn, kortsagt, dinosaurerne frembyder i sine former en afveksling, 
som ingen nulevende reptilgruppe kan fremvise. Professor Marsh, 
som for tiden er beskjæftiget med en monografi over dem, opstiller 
ikke mindre end syv ordener, de fleste med flere familjer, blandt 
hvilke f. eks. theropoderne igjen omfatter fjorten slegter og talrige arter. 
De fælles karaktermerker, der sammenholder denne artsrige 
gruppe og adskiller den fra firbenene, krokodillerne og andre reptil- 
klasser, beror besynderlig nok paa en tilnærmelse til fuglenes byg- 
