351 
ligheden hørte sammen msd kloakdyrene. En palæontolog, der har 
undersøgt de paa merkelige fossiler saa overordentlig rige forstenings- 
førende lag i Patagonien har nu fundet flere dyrelevninger, som han 
opfatter som utvilsomt tilhørende kloakdyrenes gruppe, og som viser 
adskillig lighed med de nulevende former, næbdyr og myrepindsvin. 
Hvad der gjør disse fund endnu merkeligere er imidlertid, at disse 
dyr synes at have nærmet sig til visse krybdyr, som man allerede 
længe har anseet som pattedyrenes forfædre. Ameghino, den pa¬ 
læontolog, der har undersøgt de nye dyr, udtaler, at man efter hans 
mening her har for sig en repræsentant for en hidtil ukjendt patte- 
dyrgruppe, der danner den længe eftersøgte overgang mellem krybdyr 
og pattedyr (kloakdyr). Revue scientifique. 
Blegning af garn ved elektricitet er en af de nyeste anvendelser 
af denne kraft, der synes istand til alt. Garnet indbringes i lukkede 
rum, i hvilke der indføres ozon, en modificeret form for surstof, der 
virker blegende, og som frembringes ved elektriske strømme af høi 
spænding. Prometheus. 
Fra Jeløen. I udmarken til gaarden Næs i den nordlige ende 
af Jeløen findes en mængde ganske store eksemplarer af ener 
(juniperus communis ) 1 dels staaende enkeltvis, dels to—fire tæt sam¬ 
men. Især udmerker en af dem sig ved sin ualmindelig regelmæssige 
pyramideform. Stammen er, maalt 1 m. over jorden, 69 cm. i om¬ 
fang; de nederste grene begynder i en høide af vel 2 m. over jorden, 
og toppen naar en høide af ca. 8 m. 
Paa naboeiendommen Nordre Aas findes en barlind (taxus 
baccata) af særlig store dimensioner; den er ca. 9 m. høi, stammen 
er i brysthøide 1 m. i omfang og udsender de første grene 3 m. over 
jorden, hvorefter den hurtig aftager i tykkelse. Træet staar isoleret 
midt inde mellem graner, hvorfor det neppe har faaet udfolde sig helt. 
Naar undtages en ganske liden busk, der staar lige i nærheden, saa 
jeg intet andet eksemplar paa denne kant af Jeløen; paa den sydlige 
del af øen skal barlind dog forekomme. 
Lige ved hovedbygningen paa Gaarden Renneflot, endnu læn- 
gere mod øens nordende, staar en mægtig eg, der rimeligvis i sin tid 
er rammet af lynild, da den er fuldstændig tør i toppen og ligesom 
afbrukket i en høide af 16 m. I brysthøide maaler den 5.3 m. i 
omfang. Hele stammen er hul, saa man ser tilveirs som op gjennem 
en skorstenspibe; hulningen er saa rummelig, at eieren har omdannet 
