Planterne og kvælstoffet. 
(En oversigt.) 
Enhver levende plante og plantedel indeholder kvælstof som en 
nødvendig bestanddel. Kvælstoffet indgaar nemlig i eggehvidestoffer- 
nes sammensætning, og eggehvidestoffer er det, som udgjør den over¬ 
veiende del af det protoplasma, hvoraf cellernes levende krop er op- 
bygget (vi bortser da fra våndet, som altid i kvantitativ henseende 
spiller den væsentligste rolle i sammensætningen af den levende plan¬ 
te substans). 
Den mængde kvælstof, som indeboldes i den tørrede, vandfri 
plantesubstans, er høist forskjellig. Cbampignonen indeholder ca. 7 %, 
frø af bælgplanter 3-—-5, rugkorn benimod 2, grønne blade 8—5 og 
poteter endelig knapt y s %. Men hvor forskjellig mængden er: en 
nødvendig bestanddel er kvælstoffet altid og et uundværligt næringsstof 
er det følgelig ogsaa. Ingen plante kan komme til udvikling uden at 
den bar anledning til udenfra at optage kvælstof. Ligesaavel som 
den grønne plante dør, naar kulsyre mangler i den omgivende luft, 
ligesaa sikkert som ingen plante kan udvikle sig, uden at den bar 
anledning til at optage vand — lige sikkert maa enhver plantes ud¬ 
vikling standse, naar tilgangen paa kvælstof af skjæres den. 
Indtil for ganske nylig bar det nu gjældt som en ubestridelig 
pbysiologisk troessætning — og en troessætning der var videnskabelig 
begrundet — at den kilde, hvorfra enhver plante erboldt det til sin ud¬ 
vikling nødvendige kvælstof, var den jordbund, i hvilken den voksede. 
Holder vi os først og fremst til de sædvanlige grønne planter, som 
bar størst betydning for mennesket, fordi alle vore nytteplanter bører 
til deres tal, saa var den herskende anskuelse den, at de optog kvæl¬ 
stoffet gjennem sine rødder i form af salpetersure salte eller ammo- 
23 
