354 
niakforbindelser, der var opløste i grundvandet, eller delvis — men 
ugjerne og i langt mindre grad — i form af organiske kvælstoffor- 
bindelser, saaledes som disse indeboldes i muldjorden og i staldgjød- 
selen. Ved kulturforsøg var det utvilsomt paavist, at grønne planter, 
som f. eks. mais, kunde komme til fuld udvikling i kunstig tillavet 
jordbund, som af kvælstofholdige stoffer alene indeboldt enten ammo- 
niakforbindelser eller visse organiske, kvælstofboldige substanser (f. eks. 
urinstof), og ved utallige forsøg med de forskjelligste planter bragt 
ud over enhver tvil, at salpetersure salte var et særdeles velskikket 
kvælstofboldigt næringsmiddel. 
Særlig var franskmanden Boussingaults forsøg i denne sidste 
retning banebrydende. Han paaviste, at planter, der dyrkedes i alde¬ 
les kvælstoffri jordbund — ren kvartssand f. eks. — kom til normal 
udvikling, naar der som eneste kvælstofnæring bødes dem et salpeter- 
surt salt, og hans resultater er senere aarligaars blevne stadfæstede 
ved saakaldte vandkulturforsøg. Disse bestaar i, at man dyrker plan¬ 
ter under slige omstændigheder, at deres rodsystem istedenfor at vokse 
i almindelig jordbund, hvis sammensætning er meget kompliceret og 
vanskelig at kontrollere, udvikler sig i rent vand, der kan tilsættes 
med hvilke stoffer man vil, altsaa i dette tilfælde foruden med de 
øvrige næringsstoffer, der er nødvendige for plantens udvikling, ogsaa 
med et salpetersurt salt. 
Boussingaults forsøg og de senere anstillede eksperimenter af 
lignende art beviste altsaa en positiv ting: at grønne planter af for¬ 
skjellig art kunde udvikle sig med salpetersure salte som eneste kvæl- 
stofkilde. Men forsøgene havde ogsaa en negativ side, som der 
blev lagt megen vegt paa. 
Ethvert forsøg kræver et kontrolforsøg. Vil man paavise, at en 
plante kan ernæres ved salpetersure salte alene, og at disse kvælstof- 
forbindelser er tilstrækkelige til dækkelse af hele plantens kvælstof- 
behov, saa maa man samtidig levere bevis for, at planten i disse for¬ 
søg ikke optager andre kvælstofforbindelser i sig. 
Dette bevis leverede Boussingault paa to maader. Eor det første 
dyrkede han sine planter i et fra den ydre luft afstængt rum, i hvil¬ 
ket der alene indbragtes luft, som var befriet for de ringe mængder 
ammoniak, som atmosfæren altid indeholder. Da de alligevel udvik- 
lede sig fuldt normalt bevistes, at de ialfald ikke trængte den i 
luften indeholdte ammoniak til sin ernæring. Eor det andet dyrkede 
