863 
Fossile kjæmpedyr i Nordamerika. 1 ) 
ii. 
Til de tidligere beskrevne ornithopoder maa rimeligvis ogsaa reg¬ 
nes de næsekorn- og oksehorn-sanrier, som ved de sidste 
aars ndgravninger (fra 1886—89) er bragte for dagens lys, og som 
forekommer saa hyppig i endel lag fra den senere kridttid paa Klippe- 
bjergenes østlige skraaninger, at man har kaldt disse lag, der kan 
forfølges i en udstrækning af 800 engelske mile, for ceratops-l&gene. 
Disse dyr ndmerker sig ved, at næse- og pandebenene ligesom hos 
rhinocerosen og hjorten er forsynede med horntapper, en egenskab, 
som man blandt de nnlevende pattedyr knn kj ender hos planteæderne,. 
hvem slige horn tjener som forsvarsvaaben. Ogsaa tandbygningen 
tyder paa, at ceratopsiderne tilhørte planteæderne. Ialfald besad de 
den frygteligste rustning, som man nogensinde har iagttaget hos noget 
firbenet dyr, og ligeledes overtraf de ved hovedets størrelse og vegt 
alle andre fortidens og nutidens landdyr, som nogensinde har været 
undersøgt. Kun havet leverer i hvalerne endnu kolossalere uhyrer., 
som dog ifølge sin skikkelse ikke paa langt nær er egnede til at 
beskjæftige fantasien i den grad, som de paa engang frygtelige og 
groteske monstrumer, som vi her skal tale om. 
Dette gjælder især klassen triceratops , saa kaldet efter sine tre 
horn; dens hoved ser ud som en kjæmpetyrs, paa engang næsehorn 
og skildpadde. Den først fundne hjerneskal, der aabenbart tilhørte et 
ungt dyr, var næsten to meter lang, og senere har man fundet endnu 
større. Paa denne hjerneskals pande stod der over øinene to bøiede 
knokkeltapper af 0.6—0.9 m.s længde, saa lig en vældig tyrs, at man 
tidligere uden betænkning havde anseet saadanne afbrukne horntapper,. 
som blev fundne i Laramie-lagenes overflade, som en kjæmpetyrs pande- 
tapper. Naturligvis faar man først en rigtig forestilling om hornenes 
størrelse ved at lægge den nu forsvundne hornbeklædning til, og vi maa 
derfor tænke os reptilier med to meter lange pandehorn. Men til 
disse pandehorn kom dernæst et meget anseeligt, af næsebenet baaret 
næsehorn, meget større end hos de nulevende næshorn, saa disse dyr 
maa have været gyselige at skue. 
x ) Af Carus Sterne i Prometheus. (Slutning fra forrige hefte). 
