364 
Liden overensstemmelse var der dog mellem denne mægtige rust¬ 
ning og det nebformet forlængede smale gab; thi kjæverne var kun 
hesat med fremtænder, mellemkjævebenet endog fuldstændig tandløst 
og ligesom den tilsvarende del af underkjæven udstyret med et hos 
ingen andre dyr iagttaget neb, som aabenbart har baaret en hornbe- 
klædning. Saaledes var dette med truende horn udstyrede dyr som 
•en grif forsynet med et neb, lig det, man af og til har tildelt den 
hellige Greorgs drage uden dog paa langt nær at opnaa dette dyrs 
groteske udseende. Men man behøver kun at mindes snapskildpadden 
for at forstaa, at dyret kunde bibringe alvorlige saar med sit spidse 
.næb og værge sig mod de kjæmpemæssige rovdinosaurier, som vi snart 
skal omtale nærmere. 
Vor tredie afbildnirg, der fremstiller triceratops flabellatus, mens 
to andre arter fik navnene tr. horridus og tr. gcileus , giver os, da 
den er tegnet i profil, vistnok en tydelig forestilling om nebbet, 
men kan ikke vise os det truende, trehornede hoved saa godt, som 
et enface-billede vilde have gjort. Den viser os derimod meget klart 
en anden, ligesaa enestaaende eiendommelighed ved hjerneskallen. Vi 
ser nemlig, at baghovedet og issebenene forlænger sig til en stor krave, 
der naaede langt bagenfor nakken og udentvil sterkt bidrog til en mægtig 
ndvikling af nakkemusklerne for at gjøre dem istand til at bære det, 
ikke blot paa grund af hornene, men ogsaa paa grund af knoklernes 
«tore tykkelse usædvanlig tunge hoved. Desuden tjente den ogsaa 
nakken til beskyttelse paa det mest udsatte sted og var hos vor art 
i randen besat med trekantede knokler, der sandsynligvis har tjent til 
underlag for en krave af hornpigger. Vi maa af hele denne rustning 
vistnok slutte os til voldsomme kampe mellem disse, men har ogsaa 
følelsen af, at et saadant dyr, ogsaa uden slige kampe, paa grund af 
sin ensidige udvikling maatte være viet en snarlig undergang. Thi 
hos triceratops’e n synes hele legemsbygningen kun at tjene som stillads for 
det mægtige hoved, hvad der paa en lignende maade som ved vore 
kjæmpehjorter maatte' føre til en hurtig undergang. Mens hovedet 
med sine forsvarsvaaben altid voksede videre, undergik først nakken, 
dernæst forbenene (der, undtagelsesvis blandt ornithopoderne, havde 
fire tær) og tilsi ut hele legemet forandringer, som allesammen gik ud 
paa at levere støttepunkter for det overvættes tunge hoved. Derimod 
synes dyrets intelligens kun at have været yderst nødtørftigt udstyret, 
thi hjernerummet stiller sig næsten endnu ugunstigere end hos stego- 
