371 
iindtraadt aftagen i snabeldyrenes størrelse og erkjender deraf, at ogsaa 
de havde overskredet høidepnnktet i sin udvikling, før de blev udsat 
for menneskenes rovjagt, der i en overskuelig fremtid ganske vil ud- 
rydde den. Kun hvalen hævder endnn sin kjæmperang, men ogsaa 
den trues af undergang, og da vil kun bøger og museer kunne fortælle 
om de kjæmpeskikkelser, som engang har befolket jorden. 
Kemotaxi. 
Naar man under mikroskopet iagttager et af de encellede væsener, 
«n amøbe f. eks., kan man vanskelig værge sig mod den tanke, at 
der i dens bevægelser og adfærd er et sjæleligt moment, idet den ikke 
opfører sig ens overfor alle de ting, den kommer i berørelse med. 
-Somme ting sluger den og beholder inde i sin krop, andre ting sluger 
den ogsaa, men støder dem straks ud igjen, og endelig er der ting, 
■som den slet ikke sluger. 
I 1884 beskrev den tyske botaniker Pfeffer de forsøg, han 
havde gjort med forplantningscellerne hos bregner og mosser, de saa- 
kaldte spermatozoider. Han fyldte et ganske tyndt lidet glasrør med 
•sukkeropløsning f. eks. smeltede det til i den ene ende og bragte det 
ind i en vanddraabe, der indeholdt spermatozoider. Det viste sig da, at 
disse allestedsfra søgte hen mod og ind i glasrøret, og han søgte videre 
at fastslaa, hvor stor den mindste forøgelse af sukkerdosis var, som 
spermatozoiderne var istand til at opdage eller reagere mod. Han 
fandt da, at deres følsomhed afhang af, hvor sterk en tidligere inci- 
tation havde været. Havde de saaledes været inciteret meget sterkt 
engang, saa tabte de i følsomhed ved det næste forsøg, akurat som 
det gaar vore øine, naar de har seet paa et sterkt lys, idet de da 
taber i ømfindtlighed for lysindtryk, hvad vi for disses vedkommende 
kalder for et psyko-fysisk fænomen. Og der er neppe nogen grund 
til at give fænomen et et andet navn, fordi om det optrær hos de 
laveste væsener, dem vi dog almindeligvis ikke vil tildele nogen psyke 
«Iler sjæl. Eller omvendt maa vi kanske antage, at der hos os ikke 
er noget psykisk i fænomenet, ligesaalidt som hos de encellede væse¬ 
ner. Man har hos disse sidste kaldt det for kemotaxi; kemisk 
følsomhed kunde man oversætte det med. Det har nemlig vist sig, 
24* 
