375 
Newton havde paavist, at al materie har tyngde, og at den er saa 
meget tungere, jo mere der er af den, har den erkjendelse, at vi kan 
bestemme stofmængden ved vegtens hjælp vundet i fasthed. Naar vi 
nu kjøber et gram kinin, eller kaffe og sukker efter kgr., saa ledes 
vi altid af overbevisningen om, at vi altid faar den samme mængde 
af det forlangte stof, naar vi forlanger den samme vegtsmængde af 
det. Og husmoderen ved, at hun er sikrere paa at faa samme mængde 
kul, naar hun bestiller disse efter vegt, end naar hun bestiller dem 
efter maal. 
Da det nu var fastslaaet, at stofmængden kunde bestemmes ved 
hjælp af vegten, kunde man ogsaa afgjøre et spørgsmaal, som væ- 
sentlig angaar stoffet, dette nemlig: kan stoffet eller materien nogen- 
sinde ødelægges. Saaledes* har Lavoisier forfulgt materien gjennem 
alle de mangfoldige forandringer, ved hvilke den, som f. eks. ved 
opløsninger og kemiske forbindelser, ganske kan unddrage sig vore 
sanser, og særlig har han undersøgt forbrændingen. Han veiede ikke 
alene det, som blev tilbage af det forbrændte stof, dette var selvføl¬ 
gelig lettere end det brændte legeme, men han opsamlede ogsaa om¬ 
hyggelig røgen og de gasformige forbrændingsprodukter og veiede 
dem. Yed denne fremgangsmaade lykkedes det ham at paavise, at 
asken og de flygtige forbrændingsprodukter tilsammen veier endog 
mere end den forbrændte stofmængde, nemlig saa meget mere som 
vegten af det under forbrændingen optagne surstof. Han kunde da 
udtale den fundamentalsats, som indeholder et af de første punkter af 
vor viden om materien, at materien ikke kan gaa tilgrunde, med 
andre ord, at stofmængden i verden er uforanderlig. Men materien 
har endnu en anden væsentlig egenskab og det er, at al materie er 
bærer af et vist arbeidsforraad, og at omvendt al den arbeidsevne, 
som forefindes i verden, er bundet til materien. Det spørgsmaal, som 
her træder os imøde, er dette: I hvilken form er arbeidsmængden 
eller energien bundet til materien? 
Aristoteles siger i 20de kapitel af sin mekanik, at det er 
yderst merkeligt, at en meget tungt belastet øks ikke formaar at 
trænge ind i en træblok, mens det er uforholdsmæssig lettere at kløve 
et træstykke ved hjælp af en øks, som er sat i bevægelse, selv om 
denne bevægelse er temmelig langsom. Tydeligere taler Leonardo 
da Vin ci om den magt ethvert i bevægelse værende legeme besid- 
der i bevægelsens retning, saaledes at det ved denne synes istand til 
