376 
at udføre arbeide. Efter Leibnitz, som først erkjendto lovene foir 
denne arbeidsevne, kalder vi den arbeidsevne, materien i bevægefse 
bar, levende kraft. 
Et af de mest iøinefaldende eksempler paa levende kraft har vi 
i Mannlichergeværets kugle. Kuglen veier ikke mere end 15 gram 
og kan ved sin egen vegt neppe trænge sig ned gjennom halvsmeltet 
smør. Men faar kuglen den hastighed, som meddeles den af det nye 
gevær — 600 m. i Iste sekund — har den faaet en levende kraft, 
som sætter den istand til at slaa 80 ctm. dybt ind i den haardeste 
furuved, at trænge igjennem en 90 ctm. tyk hong af sand og at slaa 
igjennem en almindelig teglstensmur med saa stor kraft, at den kan 
saare dødeligt den mand, som har søgt dækning bag muren. 
Saa bliver spørgsmaalet: hvoraf er denne levende krafts størrelse 
afhængig? Et afhængighedsforhold var allerede erkjendfc af Galilei, 
og dette vil staa klart for alle, naar de tænker sig en og samme 
hastighed meddelt engang en geværkugle og en anden gang en kanon- 
kugle. Det lyder meget sandsynligt, naar det heder, at kanonkuglens 
levende kraft er saamange gange større end geværkuglens som dens 
masse er større end geværkuglens. 
Vanskeligere var det at bestemme den levende krafts afhængighed 
af hurtighedsgraden. Striden herom, som i en hel aarrække havde 
optaget fysikerne, afgjordes endelig til gunst for Leibnitz, som havde 
paastaaet, at den levende kraft voksede som hastighedernes kvadrattal. 
Saaledes havde, for at nævne et eksempel, det tidligere benyttede 
Werndlgeværs kugler en vegt af 24 gram og en begyndelseshastighed 
af 400 m.; alligevel er den levende kraft hos Mannlichergeværets 
kugle, som kun veier 15 gr., beregnet pr. cm. 2 af tversnittet, mere 
end dobbelt saa stor som Werndlgeværets. Endnu et eksempel paa 
hvorledes den levende kraft tiltager meget hurtigere ved voksende 
hastighed end denne selv maa anføres: den vældige levende kraft, som 
en fjeldbæks eller et vandfalds forholdsvis ringe, men i rask bevægelse 
værende vandmængde har, sammenlignet med den forholdsvis ubetyde¬ 
lige levende kraft hos en langsomt rindende flods store vandmassø. 
Men materien kan endnu i en anden form være bærer af energi. 
Lad os tænke os en kugle, som er skudt lodret opad af et salon- 
gevær. Den vil bevæge sig opad, men med stedse aftagende hastig¬ 
hed, fordi der uafbrudt er noget, jordens tiltrækningskraft nemlig, som 
formindsker kuglens hastighed. Har kuglen naaet en bestemt høide 
— 100 m. f. eks. — har den ingen hastighed, og enhver, som be- 
