378 
former, under hvilke materiens energi kan fremtræde, bliver selve? 
mængden af energi altid den samme. Summen af de til materien 
knyttede forraad af energi er uforanderlig som stofmængden selv. 
Dette er læren om energiens vedligeholdelse. 
Disse to sætninger danner vor fysikalske viden om materien. Vi. 
vil nu forlade omraadet for vor viden for at gjøre et lidet streiftog- 
ind paa de fysikalske hypothesers felt, og vil da først ganske kort. 
omtale den hypothese, fysikerne har dannet sig om den maade, paa. 
hvilken materien indeholder varme. 
Fysikerne nærer den anskuelse, at ogsaa varmen er en levende? 
kraft, af den altsaa bestaar i en bevægelse; men denne er ikke en 
synlig bevægelse af legemet som helhed, men en bevægelse af dens. 
mindste, udelbare smaadele, molekylerne. Men det eiendommelige for 
denne bevægelse, som danner varmen, skal være en uregelmæssig, 
regelløs og uordnet bevægelse af molekylerne paa en saadan maade,. 
at de enkelte molekylers levende kraft søger at trække legemets dele 
længere og længere fra hin anden, og som følge deraf ud vider legemet 
sig ved opvarmning. Endelig kan det komme dertil, at den levende 
kraft, med hvilken molekylerne søger at komme bort Ira ligevegtsstil- 
lingen, holder ligevegt med den kraft, med hvilken nabomolekylerne 
søger at holde dem fast. Vi vil da indse, at der kun vilde kræves- 
et lidet arbeide for at sønderdele et legeme, vi vil ved denne tempe¬ 
ratur have et flydende eller smeltet legeme. Forøger vi legemets 
temperatur endnu mere, øges herved molekylernes levende kraft i den 
grad, at de river sig fuldstændigt løs fra sine nabomolekyler og farer 
ud i rammet —^ i rette linjer saa længe de ikke træffer paa nogen 
modstand. Legemet fordamper da, og molekylerne befinder sig i gas- 
formig tilstand. 
Fysikeren forestiller sig en gas paa følgende maade: Lad os- 
tænke os, at vi har et tomt, af faste vægge begrændset rum paa en 
liters rumindhold. Lad os videre tænke os, at vi midt i dette rum 
har en stor mængde, flere billioner molekyler, som holdes sammen med 
stor kraft, men at saa denne kraft pludselig borttages, og molekylerne- 
overlades til sig selv — molekylerne vil da vlge fra hinanden, støde- 
mod karrets vægge, kastes tilbage fra disse og flyve om hinanden i 
sik-sak. Samtlige molekyler vil aabne et bombardement paa karrets. 
vægge og søge at sprænge dem. Stødene er altfor talrige og følger 
saa hurtigt efter hinanden, at det vilde være en umulighed at iagt- 
tage et enkelt stød. Vi merker kun den samlede virkning af alle. 
