28 
tidig våndet faar indvirke, saa gaar hæmoglobinet i opløsningen, mens 
blodlegemerne spaltes i en mere eller mindre sterkt farvet bestanddel, 
der sædvanlig træder ud, indesluttende kjernen og en farveløs rest, 
som længere tid bevarer sin form. 
Naar vi af disse erfaringer s$ger at danne os en forestilling om 
den finere bygning af de røde blodskiver, saa maa vi tænke os' dem 
sammensat af to bestanddele: en del, som har en temmelig fast form 
og ligesom danner blodskivens skeiet, oikoidet eller stromaet, som 
B o 11 e 11 har kaldt det og en i og for sig farveløs del, som inde- 
holder farvestoffet, hæmoglobinet og omslutter kjernen, der indesluttes 
i stromaets skeiet. Overfladeskiktet maa være nøie forbundet med 
stromaet' og kan ret godt have en noget fastere beskaffenhed, uden 
at man derfor behøver at tyde det som en membran. 
Kemisk bestaar den farvede bestanddel af en forbindelse mellem 
en eggehvidegruppe og en farvestofgruppe, som har sit særegne absorb- 
tionspektrnm. Blodfarvestoffet, hæmoglobinet, optager surstof af luften 
og forvandler sig derved til. det saakaldte oxyhæmoglobin. Forbin¬ 
delsen er imidlertid meget løs, saaat surstoffet let afgives til legemets 
væv. Oxyhæmoglobinet findes derfor blot i det artorielle blod, og 
dette adskiller sig som følge deraf ved et andet absorbtionsspektrum 
fra det surstoffri hæmoglobin. Blodfarvestoffet kan let fremstilles i 
form af krystaller, og disse tilhører oftest det rhombiske system. 
Hos mennesket har de enten form af spidsvinklede rhomber eller af rekt¬ 
angler, hos marsvin danner det rhombiske oktaedere. Hos ekornet er 
blodkrystallerne derimod hexagonale tavler, hos kalkunen er krystal- 
lerne regulære. 
Den kemiske analyse viser, at der ved siden af grundstofferne, 
kvælstof, vandstof, surstof og kuls.tof ogsaa regelmæssig findes jern og 
svovl. I gaasens og hønens hæmoglobin er ogsaa eftervist fosfor. 
De røde blodskivers stroma bestaar af lecithin, cholesterin og 
globulin. 
Sluttelig vil vi endnu gjøre nogle angivelser af størrelsen og 
antallet af de røde blodskiver. 
Den største diameter hos de menneskelige blodskiver er gjennem- 
snitlig 0.00774 mm., udtrykt i det mikroskopiske maal (1 mikron jx 
= 0.001 mm.) 7.74 fj. ifølge Welcker. Hayem angiver 7.5 jx, 
Be the 7.8 |x. De røde blodskiver har ikke alle samme størrelse. 
Differentsen mellem de mindste, som man har betegnet som mikrocyter 
