31 
mollusker. Søens bund endelig og en betragtelig del af våndet paa 
de steder, hvor den skadelige gas stiger op, er uden ethvert levende 
væsen. Prometheus. 
Honningfugle som blomsterbetrugtere. Ved kysterne af 
Natal forekommer der to snyltere, loranthus krausianus og l. dregei, 
der er nærbeslegtet med vor mistelten ( viscum album). Den første art 
smykker topperne paa de træer, paa hvilke de snylter, med skjærme 
af livligt røde og hvide blomster. Blomsterne danner fingerledlange, luk¬ 
kede, opretstaaende rør, hvad der har givet snylteren dens navn, 
„lysbusken“. Undersøger vi en saadan blomst, tinder vi paa den ydre 
;side af blomstercylinderen fem fine spalter af ca. en fjerdedel af rørets 
længde. Stikker man gjennem en af spalterne en naal nedad mod 
blomsterbunden, som om man med naalens spids vilde naa honningen 
i denne, springer blomsten op med en liden eksplosion og de indpres- 
sede støvdragere slynger en hel liden sky af blomsterstøv i veiret. 
Noget af dette træffer dog sjelden det meget fr em stikken de- ar, hvis 
griffel nu efterat blomsten har aabnet sig, bøier sig mod siden. Efter 
hvad mr. Maurice S. Evans, der er bosat i Durban i Natal, har 
iagttaget, sker aabningen af blomsten i regelen kun ved den alminde- 
ligste af de der forekommende honningfugle ( einnyris olivaceus). Naar 
den stikker sit lange tine næb ind i blomsten for at faa tag i hon¬ 
ningen og derved bevirker eksplosionen, blir dens hoved aldeles puddret 
med blomsterstøv, som deri derpaa overfører til andre blomster. Befrugt- 
ningen sker altsaa paa samme maa.de som hos de europæiske gyvel og 
salviearter. Forskjellen er kun den, at hos os blir blomsterstøvets 
overføring besørget af humler og bier, mens det i Natal sker ved 
hjælp af fugle. 
Loranthus hrausianus formerer sig paa samme maade som mistel- 
tenen, ogsaa dens bær har nemlig et meget klæbrigt frugtkjød. 
En anden honningfugl, cinyris verveauxii, besørger bestøvningen 
hos loranthus dregei, der snylter paa azedarach og en indført syring. 
Hos denne art er eksplosionen saa sterk, at støvdragerne gaar istykker 
og blir slynget bort sammen med blomsterstøvet. Evans har ikke 
iagttaget insekter paa disse snylteres blomster, sandsynligvis blir de 
derfor kun befrugtede af honningfuglene. 
Jernets flygtighed. Dr. Fleitman har i den allernyeste tid 
gjort endel interessante forsøg herover. Disse gjør det i høi grad 
sandsynligt, at jern fordamper i temmelig store mængder allerede ved 
middels rødglød. Han stillede nemlig et stykke jernblik ligeoverfor 
et stykke nikkelblik og opvarmede dem til rødglød. Han fandt da, 
at jernet i betragtelige mængder „destillerede u over til nikkelpladen 
og det uden at der fandt nogensomhelst berøring sted mellem de 2 
plader. Det viste sig i virkeligheden ved den nøiere undersøgelse, 
at der paa hele nikkelpladens overflade var dannet en legering af 
nikkel og jern, der i en plade paa 1 mm. tykkelse var trængt ind i 
nikkelets masse til en dybde af 1 / 2 o af pladens tykkelse og gjennem- 
