Om gjærsop og de nyeste undersøgelser over deres 
afstamning. 
I oldtiden mente man, at alle væsener opstod ved den saakaldte 
selvdannelse ( generatio spontane,a) af kaos, af våndet eller af den 
fugtige jord; i den følgende tidsalder var man blevet saa oplyst, at 
selvdannelsen indskrænkedes til at omfatte orme, larver og ganske 
specielt de larver („maddiker“) af forskjellige flneformer, som findes i 
kjød, ost o. s. v. Lidt efter lidt reduceredes begrebet selvdannelse 
mere og mere, indtil det ved den hollandske naturforsker Leeu- 
wenhock’s opdagelse af bakterierne (infusionsdyrene) i slutningen af 
det femtende aarhundrede, her fandt sit sidste og taknemmeligste 
virkefelt. De forskere, som bekjæmpede selvdannelseslæren, vitalisterne, 
søgte efter bedste evne ved overbevisende forsøg at slaa fiendens 
angreb tilbage, men da de ikke til bunds kj endte deres egen fæstnings 
svage punkter blev resultatet kun halve seire. Den, som ubetinget 
slog det største slag, var italieneren Spallanzani, der i slutningen 
af forrige aarhundrede op stille de en række forsøg, der i høi grad 
lammede fiendens meninger. Man havde iagttaget, at afkog af for¬ 
skjellige plantedele, som henstod paa tæt tilproppede flasker, alligevel 
efter nogen tids forløb fordærvedes, og undersøgte man saa indholdet 
under mikroskopet, vrimlede det af „smaadyr u ; hvorfra skulde disse 
vel komme, hvis ikke de netop dannedes af de døde plantedele. 
Spallanzanis forsøg gik netop ud paa at modbevise dette tilsyneladende 
faktum, og hans forsøg godtgjorde, at, hvis man først heldte indholdet 
paa flaskerne og derpaa nedsatte disse tæt tilproppede i kogende vand 
en timestid, udvikledes der intet levende i dem, selv om de henstod 
aarevis. Modparten var imidlertid ikke sen til at finde paa nye ud- 
flugter til forsvar for sine anskuelser, og man mente da, at den i 
3 
,Natur en “ 
