36 
lige saa fuldkomne organismer, soih f. eks. en kaalplante; dermed var 
det systematiske spørgsmaal endelig løst, og gjærsvampene blev under 
familjenavnet saccharomycetes anbragt blandt den svampeorden, som 
benævnes ascomycetes, idet deres formenngsorganer (ascosporer) inde- 
slnttes i en sækformet beholder (ascus) ; hos saccharomyceterne repræ- 
senteres denne beholder simpelt hen af svampevævets (mycelets) celler. 
Reess’ arbeide, som udkom under titlen: „Botanische Untersuoh- 
ungen iiber Alkoholgahrningpilze“ 1870 bragte imidlertid om muligt 
endnu større forvirring i gj ærspørgsmaalet, end der tidligere havde været, 
og fun det _• af ascosporerne, som ovenikjøbet ingenlunde var originalt, 
dækker ikke over den skjødesynd, han begik; han systematiserede 
nemlig over en lav sko, og gjærcellernes form og størrelse var for ham 
det bestemmende. med hensyn til artskaraktererne; vi faar da benæv- 
nelser som sciccharomyces cerevisiae for de store, runde cellers ved¬ 
kommende, saccharomyces ellipsoideus for de ovale, saccharomyces 
pastorianus for de pølsedannede og saccharomyces exiguus for de 
smaa runde. At denne systematik er aldeles uholdbar, idet en og 
samme art kan optræde baade med runde, ovale og pølsedannede cel¬ 
ler, blev glimrende præciseret af Carlsberg-laboratoriets chef professor 
Emil Ohr. Hansen, da denne 1883 i ascosporedannelsen fandt en 
af hovedkaraktererne til arternes adskillelse. 
En af de af Reess opstillede arter, nemlig saccharomyces exiguus, 
kom gjennem lange tider til at spille en ganske merkelig og i høi 
grad ufortjent: rolle, idet den ansaaes for ophavsmanden til den syg- 
dom i øllet, som kaldes gjærtykhed, og som karakteriseres ved, at 
øllet efter faa dages henstand bliver aldeles plumret af gjærceller; selv¬ 
følgelig er det i denne tilstand udrikkeligt, og ligesaa indlysende er 
det, at denne sygdom kan komme til at koste bryggerierne store tab. 
Da den i sin tid optraadte Europa over med en enestaaende haard- 
nakkethed, tyede man til den mikroskopiske undersøgelse af øllet efter 
de af Reess angivne methoder; man fandt saa lutter smaa, lette gjær¬ 
celler, der aldeles svarede til Reess’ beskrivelse af saccharomyces- 
exiguus ; hertil indskrænkede man sig, og sygdomsgjæren udbasuneredes- 
som ovennævnte gjærart, men faktisk var man jo herved ikke kommet, 
maalet en linje nærmere. Den store franske kemiker Louis Pasteur 
tog nu sagen i sin haand, og hans hovedarbeide „Etudes sur la biére“,. 
som udkom 1876, er affattet med det formaal for øie at komme de 
betrængte praktikere til hjælp og atter skaffe deres gjæring paa ret kjøL 
