40 
samme temperatur (15° eller 25° C.) som kulturgjæren giver langt 
tidligere endosporer end hin. Kulturgjær og de fleste vilde gjærformer 
kræver særlige betingelser, for at kunne give endosporer, og da først 
og fremmest unge kraftige gjærceller, der gives en fugtig overflade, 
rigelig tilgang af atmosfærisk luft, samt en vis temperatur (optimums- 
temperaturen); for at opfylde disse betingelser saa vidt mulig, smøres 
et tyndt lag gjær fra en ganske ung kultur (dyrket 24 timer ved 25° 0.) 
ud paa en liden gibsblok — methoden er angivet af E n g e 1 — som 
holdes fugtig i en glasskaal, hvis laag er noget større end skaalen og 
saaledes ikke lukker for luften. Af saadanne gibskulturer laves to 
sæt, hvoraf det ene hensættes i en thermostat 1 ) i 3 døgn ved 15° 0., 
det andet i en thermostat ved 25° C. i 40 timer. Grunden til, at 
man bruger to konstante temperaturer er den, at ikke alle kulturgjær- 
former giver lige sent sporer, men at nogle giver samtidig med den 
vilde gjær sporer efter 40 timers forløb ved 25° 0.; her vilde jo saa 
ingen kontrol kunne øves, hvis man ikke netop benyttede temperaturen 
15° C. i 3 døgn; thi efter denne tids forløb har al den vilde gjær 
dannet sporer, mens kun faa kul tur gjærformer giver sporer ved saa 
lav temperatur i 3 døgn; den berømte Carlsberggjær giver f. eks. 
først sporer efter 5 døgns forløb ved 25° 0. og selvfølgelig langt 
senere ved 15° C. 
Mikroskopisk er kultur gjær spor erne og vildgjærsporerne temmelig 
lette at adskille, idet de førstnævntes indhold er sterkt kornet, mens 
de sidscnævntes er aldeles ensartet (homogent). Den evne de fleste 
gjærsvampe har: ved en bestemt temperatur at danne en hinde paa 
vædskens overflade, og som afgiver et fortrinligt holdepunkt til adskil- 
lelse af de forskjellige arter, benyttes ikke i praksis, da det selvføl¬ 
gelig er praktikeren ligegyldigt at faa oplysning om, hvilke vildgjær- 
former, han har faaet iblandet sin kulturgjær; at han har vildgjær er 
for ham det af gjørende. 
Kun de gjærarter, som danner endosporer, henregnes i følge 
Hansen til slegten saccharomyces , mens alle de former, med hvilke 
dette ikke er tilfældet, saaledes f. eks. de smaa gjærlignende celler, 
som Pasteur kaldte torula, endvidere medieinernes rosagjær, myeoderma- 
former o. s. v. hører andetsteds hen, og rimeligvis kun er led i høiere 
svampes (særlig skimmelsvampes) udviklingsrække. 
!) Yed en thermostat forstaaes en varmekasse (drivhus), som ved hjælp af 
en reguleret varmetilførsel holder en konstant temperatur. 
