45 
blottet for organisk liv, bar man simpelthen flyttet dette over paa den 
modsatte side, hvor dog visselig eksistensbetingelserne ikke er gun¬ 
stigere, da ogsaa der ethvert spor af flydende stoffer mangler. Maanen 
er og bliver en kugle, stivnet i døden. Alle kjendsgjerninger gaar i 
denne retning. For det første udgjør maanens diameter kun lidt over 
en fjerdedel, dens overflade kun omtrent 1 / 14 , dens volum endog kun 
Vso af de samme dimensioner ved jorden. Da maanens midlere tæthed 
kun er 3y 2 gange saa stor som vandets tæthed (jordens tæthed 
er 5.6), saa bliver efter dette maanens masse neppe y 80 af jordens. 
Maanens tiltrækning paa gjenstande ved dens overflade udgjorde saa- 
ledes kun 1 / 6 af den tilsvarende kraft, tyngdekraften paa jorden. Den 
kj endsgj erning, at maanen ingen atmossfære har, maa ogsaa udelukke 
alt organisk liv. Hvis maanen skulde have nogen atmossfære, saa vilde 
dens tæthed kun være 2 /iooo af vor atmossfæres tæthed, altsaa være 
tilstede i en fortynding, som vi neppe kan opnaa med vore bedste 
luftpumper. Endelig er temp er aturdifferents erne paa maanen, foraar- 
saget af den 300 timer lange dag og den derpaa følgende lige saa 
lange nat, ganske umaadelige. Alle de forandringer, som maaneberg- 
arterne undergaar paa overfladen, maa udelukkende tilskrives disse 
vekslinger i temperaturen. Disse forandringer maa da bestaa i en 
slags opsmuldring, som dog ikke kan strække sig synderlig dybt ned, 
fordi her jo ikke findes de nivellerende kræfter, som paa jorden, og 
fordi det opsmuldrede materiale ogsaa paa grund af den ringe tyngde¬ 
kraft kan blive liggende paa temmelig steile skraaninger og saaledes 
afgive et beskyttende dække for de underliggende masser. 
Med hensyn til beskaffenheden af maanebergarterne saa har 
Landerer opdaget, at den vinkel, under hvilken polariseret lys 
tilbagekastes fra de forholdsvis jevne graa flader, som benævnes 
„maanehave“ (mare nectaris, crisium, fecunditatis, tranquillitatis 
o. s. v.), er' 33° 17'; Dette viser, at disse bergarter staar nær visse 
udbrudsstene paa jorden (vitrophyr), saaat disse dele af maanen sand- 
synligvis er bedækket med saadanne sure, glasagtige bergarter og ikke 
med basalt —r eller trachytlignende stene. Dette er vel den første 
nogenlunde sikre slutning, som er gjort angaaende maaneoverfladens 
petrografiske natur. 
Disse er alle de kj endsgj erninger, hvormed man maa regne, 
og hvormed alle de utallige spørgsmaal maa mødes, der fremkommer 
af spekulationer over maanens væsen. En række saadanne spørgsmaal 
