47 
gasudstrømninger sted, hvilke kan føre til dannelsen af smaa eruptions- 
kegler og kratere. 
Betragter vi maaneoverfladen med blotte øie, saa lægger vi frem- 
foralt merke til de store mere eller mindre mørke flekker, som man 
har betegnet med have (smlgn. vedheftede plancher). Disse viser sig 
at være mere eller mindre plane flader tildels af rundagtig omkreds. 
Nordligst ligger Mare Imbrium, der i sydøst begrænses af Apenninerne 
de vældigste blandt maanebjergene og i nordøst af de saakaldte Alper. 
Apenninerne synes at strække sig temmelig langt mod vest. „Kar- 
patherne“, der udbreder sig paa nordvestsiden af Copernicus som 
mindre høie kegleformede bjerge, tyder paa, at man i dem har rester 
af volden omkring Mare Imbrium. Suess tænker sig denne vold som 
dele af den ældste størknede skorpe og mener, i tilknytning til Danas 
forestilling, at den er blevet til paa samme maade som vi den dag 
idag kan se i den ildflydende lavasø i vulkanen Kilauea paa Hawaii, 
det største af alle kratere paa jorden. Naar den mørke, stivnede 
skorpe, som af og til bedækker den, smelter ved den tiltagende hede 
nedenfra, saa forvandles den til en boblende, uhyre lavapøl 300 meter 
under ens fødder, og denne bedækker sig derpaa atter ved vulkanens 
aftagende virksomhed med en skorpe paa nogle enkelte aabne steder 
nær, ved hvis rand man endnu ser de ildflydende masser i dybet. 
Naar nu skorpen lidt efter lidt synker ind, saa er det jo let at for- 
staa, at der ved kraterets rande ved udbrud af slaggemasser kan 
danne sig volde. Sammenligningen med moræner, som ogsaa har været 
forsøgt, synes ikke at være heldig valgt. Paa lignende maade er 
maaske fremfor alt de større og mindre ringbjerge paa maanen dannet, 
hvoraf det største er det med regelmæssige randbjerge omgivne Mare 
Crisium med diametere paa langs og tvers af 570 og 450 kilometer. 
Om de nævnte store randbjerge omkring Mare Imbrium og fjeldene om¬ 
kring Mare Serenitatis, kan være opstaaet paa denne maade er vel endnu 
et spørgsmaal, omend den omtalte vestlige fortsættelse af Apenniner- 
buen taler derfor. Apenninernes kegleformede bjerge opnaar en høide 
af over 5 400 meter, og mange minder i virkeligheden om vore vul- 
kaners spidse slaggekegler. En vanskelighed er der dog ved denne 
forklaring, da det ikke er godt at forstaa, hvorfor disse bjerge kun 
findes paa den ene side; Man maa vel nærmest opfatte Apenninerne, 
Karpatherne og Alperne som rester af en uhyre ringformet klippevold, 
der senere delvis er 'ødelagt. Nasmyth og 0 ar p enter peger i 
