48 
denne forbindelse paa den omstændighed, at de steileste skraaninger 
optræder paa den side, der vender i modsat retning af maanens rota- 
tionsbevægelse. 
Meget gaadefnld er den merkværdige fure med skarpe kanter 
og flad bund, som fra nordøst strækker sig henimod Alpernes 
kam; man knnde være fristet til med de nævnte forskere at tænke 
sig denne fnre frembragt af et fremmed himmellegeme, der har streifet 
maanens overflade paa dette sted, og Sness tænker sig her en lokal 
søndersprængning og forskyvning af den første stivnede skorpe. 
En af de merkeligste dannelser paa maaneoverfladen er W ar¬ 
ge n t i n s skiveformige plateau nær den sydvestlige rand. Mens 
cirkusfladerne i de øvrige ringbjerge paa samme maade som Kilaueas 
kraterbund danner indsænkninger, der ligger nnder maaneoverfladen» 
midlere niveau, er hele det indre rnm i Wargentin opfyldt lige til 
ringvolden, aldeles som om den smeltede masse, efter at have naaet 
toppen, pludselig skulde være størknet. 
I ringbjergenes bund finder vi mindre ringvolde fra en senere 
periode, som man sammenligner med de aabne svælg i den størknede 
skorpe paa Kilaueas krater. Ved denne sammenligning med forholde 
paa jorden maa man ikke glemme, at de største jordiske kratere, der 
ikke engang maaler 5 kilometer i diameter vilde høre blandt de 
tusener af mindre maanekratere. 
Det er interessant at se, hvorledes maanens ringbjerge hyppig 
griber ind i hverandre. Dette er for eks. tilfælde med de i maanens 
sydøstlige del staaende store ringbjerge med sine centrale kegler 
ragende op midt paa den dybt liggende bundflade, saaledes bjergene- 
Katharina, Cyrillus, Theophilus og andre ringbjerge, der hæver sig 
3 000 meter over „kraterbunden“, mens de centrale kegler neppe naar 
en høide af 1 700 til 1 900 meter. Af denne indgriben af det ene 
ringbjerg i det andet kan man uden vanskelighed slutte sig til tids- 
følgen i deres dannelse. Suess mener, at lavaen gjentagne gange kan 
være steget op i saadanne svælg, udspyet sine dampe, ja endog gjen¬ 
tagne gange have flydt over kraterranden. Han sammenligner afle 
disse kratere med de omtalte fænomener, der viser sig, naar smellet 
staal størkner. Nasmyth og Carpenter tænker her paa egte vulkansk 
virksomhed med slaggevolde omkring udbrudsaabningen. Ganske kuriøs 
er Hookes sammenligning mellem maanens ringbjerge og itusprungne 
blærer. Betragter man blæretne i kogende sandblandet asfalt, saa ser 
