15 
bart efter blev ogsaa fiskeyngelen sluppet;' de dukkede da straks ned 
efter maneten, som havde sænket sig ca. 60 cm. under vandets overflade, 
og strøg ind under dens skive. Eksperimentet blev flere gange gjen- 
taget, men stadig med samme resultat. Hos den tidligere nævnte 
manetsiegt, rhizostoma , bar Malm kun en gang fundet pigmakrelens 
yngel. Denne manet er forøvrigt sjelden ved Bohuslan. Hos brænde- 
maneten var yngelen derimod meget almindelig; hver 4de—8de eksem¬ 
plar af de undersøgte maneter husede pigmakrel. Der fandtes 3—-20 
individer i hver manet, stundom ogsaa flere, engang fandtes endog 40 
individer, som paa 2—3 meters afstand fulgte maneten. Ved Helgo- 
land saaes en gang 23 ca. 35 mm. lange pigmakrel under en manet, 
hvis skive var 17 cm. i diameter. 
Hele sommeren igjennem holder pigmakrelyngelen sig i selskab 
med maneterne. Den har da et ganske andet udseende end den voksne 
fisk; den er kort med et høist forunderligt formet hoved og opadrettet 
mund. Først i september eller muligens endnu senere forlader den 
maneten og slaar sig sammen med sild- og brislingeyngelen, med 
hvilken den ofte om høsten blir fangen. Den er nu ca. 70 mm. lang 
og har faaet den fuldt udviklede fiskeform og udseende. Pigmakrelen 
forstaar i den tid, den følger maneterne, fuldt ud at udnytte dem; 
den ikke alene søger beskyttelse hos dem, men den lever ogsaa af 
dem, Malm fandt nemlig dens tarmkanal fyldt med maneteg. 
Vi kommer nu til en liden gruppe ormformede smaafiske, fierasfer, 
som hører hjemme i Middelhavet, Det indiske hav og i de tempererede 
og tropiske dele af Atlanterhavet og Det stille ocean. En art er for- 
■øvrigt ogsaa funden ved vor kyst. Disse fiske lever omtrent hele sit 
liv i kropshulen og lungetræet hos søpølserne 1 ); her finder de beskyttelse 
mod sine fiender og her finder de sin næring. Denne kan bestaa af 
:smaadyr, som kommer drivende ind med vandstrømmen til lungetræet, 
men de forgriber sig ogsaa ofte paa sin verts indvolde. Saaledes fandt 
den tyske forsker Semper, som ved Philippinerne havde anledning 
0 Aabner vi en af vore almindelige søpølser, vil vi i den bagre del af 
dyret finde to forgrenede organer, som er fæstede til den fordre ende af ende¬ 
tarmen. Disse organer staar i respirationens tjeneste — heraf navnet lunge¬ 
træet —, ser vi nøie til, vil vi nemlig finde, at våndet 3—4 gange i minuttet 
strømmer gjennem gattet til og fra disse organer. De allerfleste søpølser bar 
saadanne „lunger“, hos enkelte arter er de rigtignok saa lidet udviklede, at de 
vanskelig lader sig paavise som saadanne. Kun hos nogle faa arter mangler de 
.ganske. 
