13 
Den hollandske botaniker Hugo de V r i e s antar, nu, at alle de 
arvelige egenskaber hos organismerne er repræsenterede ved smaadele, 
som han kalder pangener, og at disse pangener findes i cellekjernen. 
Hos somme organismer findes samtlige pangener i en enkelt kjerne, 
hos andre i alle legemets cellekjerner, og naar en celle deler sig, saa 
kan alle pangener fordeles ligt mellem de to datterceller, eller de kan 
hver faa forskjellige, kun en del af mo der celle kjernens pangener, hvor¬ 
ved de to dattercellers natur altsaa blir forskjellig, idet denne er af-, 
hængig af, hvilke pangener der fra kjernen trær ud i cellen og der 
formerer sig og virker. . 
I morens egcelles kjerne er altsaa alle pangener fra moren samlet 
og i farens sædlegemer alle hans pangener, og herved dannes da et nyt 
individ med baade farens og morens egenskaber. Da nu de Vries, 
med Weismann antar, at erhvervede egenskaber ikke nedarves, saa har 
hans teori adskillig lighed med Weismanns, dog med den ikke ubety¬ 
delige forskjel, at han dog ikke antar en saa skarp adskillelse mellem, 
avleplasmaet og legemsplasmaet; han kalder sin teori for den intra- 
cellulære pangenese teori, fordi han med Darwin' er enig i, at alle 
arvelige egenskaber maa være repræsenterede ved materielle smaadele; 
men mens man for Darwins kim maa anta, at de kan vandre fra en 
celle over i andre, saa behøver man for de Vries’s pangener kun at 
anta en vandring fra kjernen ud i den celle, der omslutter den. 
Hvis det har lykkes mig at gjøre disse forskjellige teorier for^ 
staaelige for læseren, saa vil han let skjønne, at vi er temmelig lidet 
klar over arvelighedens merkelige fænomen. 
Arveligheden selv blir derved ikke i mindste maade mindre vir¬ 
kelig eller interessant, snarere tvertom, thi det interessanteste i denne 
verden er altid det, vi ved mindst om, og som ægger os mest til forsk¬ 
ning. En sandhed, der blir fastslaat, er interessant i det øieblik, den 
fastslaaes, men bagefter blir den saa at si dagligdagskost; de sand¬ 
heder, der længst vedligeholder sin fængslende magt, er de religiøse, 
fordi der for deres vedkommende ikke findes nogen absolut sikkerhed. 
Hvis alting i verden var saa sikkert som at 2 og 2 gir 4, vilde ver¬ 
den rimeligvis bli nok saa kjedelig; det, der gir livet spænding og 
interesse er alt det usikre i det; og vi kan altsaa trøste os med, at 
arvelighedens problem endnu længe ialfald vil høre til de gaader, vi 
maa bryde vore hoder med. G. Armauer Hansen. 
