5 
man faa en forklaring paa, hvorledes de forandringer, en plante eller 
'•et dyr i sin livstid undergik, kunde nedarves paa etterkommerne, og 
derved i længden frembringe..nye former af planter og dyr, idet disse 
forandringer lidt efter lidt i tidernes løb ophobede sig ved stadigt at 
forøges, om end langsomt og smaat, i hver ny generation. Men disse 
kim af forandrede celler vil altsaa i kjønscellerne træffe paa kim fra 
tidligere livsperioder af de samme celler, og de vil altsaa ikke ha 
saa gode udsigter til at komme til udvikling, som naar alle repræsen- 
terende kim er af samme sort. Der maa derfor vistnqk sære særligt 
gunstige betingelser for disse forandrede kims udvikling for at denne 
virkelig finder sted og saaledes de indtraadte forandringer nedarves. 
De nedarves ialfald ikke med samme sikkerhed som medfødte eien- 
dommeligheder. 
Den væsentligste indvending, der er opstillet mod denne teori, er 
den, at vandringen gjennem kroppen af kimene og disses ophobning i 
kjønscellerne skulde være umulig. Men forholder det sig saa, som 
ovenfor omtalt, at indpodning af en knop af en anden varietet eller 
af en anden art i et træ har indflydelse paa bygningen af de knopper, 
træet senere sætter, og forholder det sig fremdeles saa, at bestøvning 
med blomsterstøv fra en fremmed plante kan ha indflydelse paa ikke 
alene frøene i blomsten, men paa blomsten selv, paa dens bæger og 
stilk, saa synes disse ting, der efter de foreliggende iagttagelser maa 
antages som utvilsomme, paa det klareste at bevise, at en vandring af 
smaadele gjennem vævene maa kunne finde sted, og det blir derfor 
neppe en for dristig antagelse af teorien, naar den bygges paa en slig 
vandring, der desuden ganske vel synes at kunne forklare de nævnte 
fænomener. At kimene maa være uendelig smaa, siger sig selv, 
og som vidnesbyid om, hvor uendelig smaa materielle dele maa kunne 
være, anfører Darwin, at en lugt kan fornemmes paa utrolig lange 
afstande, og at de lugtende partikler under disse omstændigheder maa 
være ufattelig smaa. 
Den indvending at det er utænkeligt, at alle disse kim skulde 
finde hinanden og ophobe sig i kjønscellerne, holder heller neppe stik, 
hvis man først antar eller medgir vandringen af dem. Yi har nemlig 
eksempler paa en slig merkelig evne hos visse væv til at opta og 
holde fast paa dele af en ganske bestemt natur; det merkeligste er 
livmorens evne til at holde fast paa et befrugtét eg; ind i livmoren 
kommer der mange eg, der ikke er befrugtede, og disse eg har ingen 
