4 
disse kim samler sig i saaret og bestemmer derfra bygningen af den 
ndvoksende del. 
I kjøns- eller avlecellerne vil der efter det foregaaende være, 
samlet kim, der repræsenterer alle celler i legemet, og derfor vil den 
organisme, der udvikles af en kjønscelle, reprodncere alle avlerens- 
celler, og kimene er saaledes ordnede i kjønscellerne, at de kommer til 
udvikling paa samme tid i den nye organismes livsløb, som de celler, 
de repræsenterer, optraadte hos avleren. Herved skulde det forklares, 
at de arvelige eiendommeligheder optraadte paa tilsvarende tidspunkter 
hos avlerne og efterkommerne. 
Darwin antog nu fremdeles, at ikke altid alle kim blev brugt til 
at danne et nyt individ; man maa huske paa, at disse kim kan for¬ 
mere sig eller ligge rolige uden at formere sig; er der altsaa to eller 
flere kim af samme sort, saa kan kanske kun en kim formere sig og 
dette være nok til at danne de celler, den repræsenterer, i det nye 
individ; den eller de andre kim kan da overleveres ungen rolige eller 
uvirksomme og fra denne igjen overføres til dens unger igjen i samme 
tilstand og saa videre gjennem mange generationer, indtil de engang, 
langt nede i rækken igjen kommer i virksomhed og da kanske frem¬ 
bringer dannelser, der ikke har fundets hos en lang række af de 
foregaaende generationer. Saaledes forklares atavismen eller arven 
med overspringende led. Dette kan ganske vel illustreres ved de. 
sekundære kjønskarakterer. Hovedsagen ved et hundyr er selvfølgelig- 
den ting at frembringe eg til dannelse af nye individer. Sekundære 
kjønskarakterer er sligt som yveret hos koen f. eks. og skjæg hos, 
manden. Yveret hos koen med sin melkeevne kan nu gjennem en 
oksekalv overleveres til dennes datter. I dette tilfælde har altsaa 
oksekalven faat de kim, der skulde danne yveret, fra sin mor, men de 
ligger uvirksomme hos oksen, som da igjen overdrager dem til sin 
datter; eller den kan overdrage dem til en søn, og denne søn atter 
til sin søn, og saa videre gjennem mange generationer, til de endelig- 
kommer til en datter, hos hvem der er brug for dem, og hos hende, 
vil de da danne et yver af samme beskaffenhed som hos stam- 
moderen. 
Endelig antog Darwin, at kroppens celler til enhver tid af sit 
liv afgav kim, der kunde optas i kjønscellerne. Undergik altsaa cel- 
lerne under sit liv forandringer, saa kunde disse forandringer ogsaæ 
repræsenteres i kjønscellerne og nedarves paa af kommet. Herved vilde 
