Teorier om arv. 
At børn ligner sine forældre er noget, alle jævnligt ser og derfor 
anser for saa naturligt, at det ikke behøver nogen forklaring; hænder 
det, at børn ikke ligner forældrene, studser man, og dette søger man 
forklaring paa. Det første er imidlertid lige . saa merkeligt og vanske-, 
ligt at forstaa som det sidste. 
Det første, der trænges for at kunne indlade sig paa at søge en 
forklaring, er først og fremst en oversigt over fænomenerne af arv. 
Vi har for det første en ukjønslig og en kjønslig formerelse med 
nedarven af avlerens eller a viernes egenskaber. Naar en af de laveste 
organismer, der kun er en enkelt celle, deler sig i to, saa er det jo 
ligetil, at de to halvdele i alle maader ligner avler en, hvis der er delt 
lige mellem dem. Men naar en plante ved en knop, en stikling eller 
et rodskud, eller blot ved et blad eller en del af et blad frembringer 
en ny plante, der sætter blomster og frugter, saa blir sagen allerede mere 
kompliceret, og ligeledes naar man hos mange lavere dyr kan afskjære 
halen eller et ben, og disse dele igjen vokser ud, samt naar man kan 
dele et dyr (hydroider, visse annelider [regnorme f. eks.]) i to eller 
flere dele, og saa disse dele igien vokser ud til fuldstændige dyr. Og 
endnu værre blir det, riaar vi kommer til den kjønslige formering, ved 
hvilken en enkelt celle af det mandlige og en enkelt celle af det 
kvindelige individ ved at smelte sammen og saa videre udvikle sig, 
frembringer et nyt individ, et menneske f. eks., der i alle dele ligner 
paa avlerne. Der findes desuden en hel del andre fænomener, der 
fordrer forklaring, saaledes at det mandlige individ særligt nedarver 
sine egenskaber paa'sine mandlige efterkommere og det kvindelige sine 
paa sine kvindelige, og ofte nok fremtræder de arvede eiendommeligheder 
hos arvtageren til samme tid, som den opstod eller kom frem hos 
„Naturen“ 1 
